УХВАЛА

30 грудня 2020 року 
м. Київ

Справа № 910/9320/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Банаська О. О. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я.

розглянув матеріали касаційної скарги Державного закладу "Госпіталь ветеранів війни" "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України"
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 
у складі колегії суддів: Суліма В. В. - головуючого, Майданевича А. Г.,                   Коротун О. М.

у справі за позовом за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "КАСТУМ"
до Державного закладу "Госпіталь ветеранів війни" "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України
про стягнення 83 294,07 грн

ВСТАНОВИВ: 

28.12.2020 Державного закладу "Госпіталь ветеранів війни" "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України" (далі - ДЗ "ГВВ "Лісова Поляна"                    МОЗ України", скаржник) звернулося безпосереднього до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою б/н від 28.12.2020 на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/9320/20 та клопотав про зупинення виконання цього судового рішення.

Автоматизованою системою документообігу суду для розгляду справи                          № 910/9320/20 визначено колегію суддів у складі: Банаська О. О. - головуючого, Пєскова В. Г., Погребняка В. Я., що підтверджується витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи від 28.12.2020.

Перевіривши матеріали касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі, зважаючи на таке. 

Згідно з пунктом 8 частини першої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Аналогічне положення закріплено у частині першій статті 17 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), яким передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Отже, оскарження рішень судів у касаційному порядку можливе лише у випадках, якщо таке встановлено законом.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 

Тлумачення наведених норм свідчить, що законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, поставивши можливість такого оскарження в залежності від наявності обставин передбачених підпунктами "а" - "г" пункту 2 частини третьою статті 287 ГПК України. 

Згідно із частиною п`ятою статті 12 ГПК України малозначними справами є:               1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 

Відповідно до частини сьомої статті 12 ГПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення. 

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2020 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01.01.2020 встановлено у розмірі 2 102,00 грн. 

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у цій справі є стягнення відшкодування оціночної вартості безпідставно спожитого природного газу в сумі 83 294,07 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102,00 х 100 =           210 200,00 грн), а тому у розумінні ГПК України справа № 910/9320/20 є малозначною.

У касаційній скарзі ДЗ "ГВВ "Лісова Поляна" МОЗ України" обґрунтовуючи необхідність відкриття касаційного провадження у справі із посиланням на приписи підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України зазначає, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки, на думку скаржника, апеляційним господарським судом оскаржуваною постановою від 01.12.2020 створено правовий прецедент за якого недобросовісні постачальника матимуть змогу без участі у відкритих торгах нав`язувати державним підприємства товари й послуги за надання яких, згодом, стягувати відповідну оплату в судовому порядку.

На підтвердження відповідних обґрунтувань скаржник, зокрема, вказує, що судом апеляційної інстанції під час ухвалення оскаржуваного судового рішення взято до уваги наведені позивачем обставини за яких відбулось незаконне постачання газу споживачу (відповідачу), які наведені позивачем, та в свою чергу не встановлено причин незаконного постачання й реєстрації споживача у власному Реєстрі споживачів в інформаційній платформі постачальника, непогодженому споживачем. 

Також ДЗ "ГВВ "Лісова Поляна" МОЗ України" зазначає, що судом не встановлено обставин припинення позивачем постачання природного газу 02.04.2020 відповідачу; якими правовими актами керувався постачальник, припиняючи постачання газу.

Ураховуючи наведене, скаржник стверджує, що з нього як з бюджетного неприбуткового лікувально-оздоровчого закладу стягнуто кошти згідно оскаржуваного судового рішення апеляційного господарського суду.

Втім, зазначені обставини та інші аргументи ДЗ "ГВВ "Лісова Поляна" МОЗ України" й аналіз судових рішень у справі не свідчать про наявність підстав для відкриття касаційного провадження, оскільки наведенні доводи скаржника не можуть бути визнанні достатнім обґрунтування фундаментального значення порушеного скаржником питання для формування єдиної правозастосовчої практики, позаяк в цілому є такими, що за своїм змістом зводяться до заперечення встановлених судом обставин справи з одночасним тлумаченням ним власного викладення обставин справи.

Разом з тим суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

Сама незгода скаржника з оскаржуваним судовим рішенням в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що має фундаментальне значення, тому що це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.

Окрім того статтею 7 ГПК України передбачено, що правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин; рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин.

Тому надання стороні будь-яких переваг зважаючи на її правовий статус, джерело фінансування, походження коштів, розпорядником яких вона є, призведе до порушення одного з основних засад господарського судочинства - рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Суд зауважує, що саме власне твердження скаржника про фундаментальне значення касаційної скарги для формування єдиної правозастосовчої практики за відсутності належного обґрунтування не може бути визнано судом автоматичними підставами, на які поширюються дія положень підпункту "а" пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України.

Касаційний господарський суд також враховує, що переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний суд виконує функцію "суду права", що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є "судом фактів".

Призначення Верховного Суду як найвищої судової установи в Україні - це, у першу чергу, сформувати обґрунтовану правову позицію стосовно застосування всіма судами у подальшій роботі конкретної норми матеріального права або дотримання норми процесуального права, що була неправильно використана судом і таким чином спрямувати судову практику в єдине і правильне правозастосування (вказати напрямок у якому слід здійснювати вибір правової норми); на прикладі конкретної справи роз`яснити зміст акта законодавства в аспекті його розуміння та реалізації на практиці в інших справах з вказівкою на обставини, що потрібно враховувати при застосуванні тієї чи іншої правової норми, але не нав`язуючи, при цьому, нижчестоящим судам результат вирішення конкретної судової справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" ("Levages Prestations Services v. France") вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури у такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Також Європейський суд з прав людини в ухвалі від 09.10.2018 у справі "Азюковська проти України" (Azyukovska v. Ukraine, заява N 26293/18) зазначив, що застосування критерію малозначності справи було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Рекомендацією № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07.02.95 державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини "с" статті 7 Рекомендації, скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися щодо тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Отже, Верховному Суду надано право використовувати процесуальний фільтр, закріплений у статті 293 ГПК України, що узгоджується з положеннями статті 129 Конституції України, завданнями та принципами господарського судочинства.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження у справі № 910/9320/20 за касаційною скаргою                      ДЗ "ГВВ "Лісова Поляна" МОЗ України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020. 

Керуючись статтями 12, 163, 234, 235, 287, пунктом 1 частини першої статті 293, статтею 326 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду

УХВАЛИВ:

1. Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Державного закладу "Госпіталь ветеранів війни" "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2020 у справі № 910/9320/20.

2. Копію цієї ухвали, оригінал касаційної скарги із доданими до скарги матеріалами надіслати Державному закладу "Госпіталь ветеранів війни               "Лісова поляна" Міністерства охорони здоров`я України .

3. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                  О. О. Банасько

Судді                                                                                               В. Г. Пєсков 

                                                                                                        В. Я. Погребняк