ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Головуючий суддя у першій інстанції : Кузан Р.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/4557/20 пров. № А/857/12094/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:                                         Бруновської Н.В.
суддів:                                                             Макарика В.Я., Матковської З.М.
за участю секретаря судового засідання:          Волошин М.М.
представника позивача:                              Авдєєва А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі № 380/4557/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов, - 

ВСТАНОВИВ :

12.06.2020р. позивачі ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Домофон. Інжиніринг. Охорона» звернулися в суд з позовом до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про визнання протиправними та скасування постанов про стягнення виконавчого збору № 61454737 від 04.03.2020р., № 61454686 від 04.03.2020р., № 61675322 від 30.03.2020р., № 61675179 від 30.03.2020р.

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2020р. позов задоволено. 

Не погоджуючись із даним рішенням, апелянт Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Апелянт просить суд, рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28.08.2020р. скасувати та прийняти нове рішення, яким в позові відмовити.

Представник позивача Авдєєв А.А. в судовому засіданні просив суд, апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.

ст.229 КАС України передбачено, що фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

04.08.2016р. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова у справі № №462/2638/15-ц позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 до ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_1 , про визнання дій протиправними, демонтаж домофону, заборону встановлення домофону та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково. 

Зокрема, суд зобов`язав ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_1 демонтувати домофонне обладнання у під`їзді №2 по АДРЕСА_1 .

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.08.2016р. у справі № №462/2638/15-ц набрало законної сили 01.03.2017р.

24.02.2020р. Залізничний районний суд м.Львова видав виконавчий лист №462/2638/15-ц про зобов`язання ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» та ОСОБА_1 демонтувати домофонне обладнання у під`їзді № 2 по АДРЕСА_1 . 

27.02.2020р., 24.03.2020р. ОСОБА_4 , ОСОБА_2 звернулись до Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції із заявами про прийняття до виконання вказаного виконавчого листа №462/2638/15-ц.

На підставі вказаних заяв державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Мацьків А.О. виніс:

-          постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020р. ВП №61454686 та постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн.; 

-          постанову про відкриття виконавчого провадження від 04.03.2020р. ВП №61454737 та постанову про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 9446,00 грн. 

Крім того, 24.03.2020р. державний виконавець Залізничного відділу державної виконавчої служби у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Макухіна І.В. винесла:

-          постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.03.2020р. ВП №61675322 та постанову про стягнення з ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» виконавчого збору у розмірі 18 892,00 грн. 

-          постанову про відкриття виконавчого провадження від 30.03.2020р. ВП №61675179 та постанову про стягнення з ТзОВ «Домофон.І нжиніринг. Охорона» виконавчого збору у розмірі 18892,00 грн. (а.с.196, 198).

Актом від 06.04.2020р. державний виконавець за участю двох понятих, встановив факт добровільного демонтажу ОСОБА_1 та ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» домофонного обладнання у під`їзді №2 по вул. Широкій, 73 у м.Львові 

09.04.2020р. позивач ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» звернувся до державного виконавця з клопотанням про закриття виконавчих проваджень ВП №61675322 та №61675179 у зв`язку з повним та добровільним виконанням боржниками рішення суду. 

При цьому, до клопотання ТзОВ «Домофон. Інжиніринг. Охорона» долучено копії актів державного виконавця від 04.02.2015р. та від 11.10.2016р. у виконавчому провадженні № 45982306, постанови про закінчення виконавчого провадження № 45982306 від 09.02.2015р. та від 12.10.2016р., акт приймання-передачі виконаних робіт по демонтажу домофонного обладнання від 11.10.2016р.

Отже, у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі виконавчого листа Залізничного районного суду м.Львова №462/2638/15-ц, державний виконавець виніс постанови про закінчення виконавчих проваджень у ВП №61454737 від 21.04.2020р., у ВП №61454686 від 21.04.2020р., у ВП №61675322 від 27.05.2020р. та у ВП№61675179 від 27.05.2020р.

Із змісту ст.2 КАС України видно, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.

В ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

ч.1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

ст.10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Згідно ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії 

Із змісту ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження»  видно, що виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби і стягується з боржника до Державного бюджету України. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних заробітних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи. Державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору.

Отже, підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби.

В п.9 ч. 5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З матеріалів виконавчого провадження видно, що державний виконавець не здійснював дій з примусового виконання рішення суду.

Однак, на виконання рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04.08.2016р. у справі № №462/2638/15-ц боржники добровільного здійснили демонтаж домофонного обладнання у під`їзді №2 по вул. Широкій, 73 у м. Львові за три роки до винесення постанов про відкриття виконавчого провадження, що свідчить про ту обставину, що примусове виконання не здійснювалось державним виконавцем.

Враховуючи викладене, у державного виконавця відповідно до вимог п. 9 ч.5 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» відсутні підстави для стягнення виконавчого збору.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в Постанові Верховного суду від 19.06.2019р. в справі № 824/172/18-а, провадження № К/9901/6388/19.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» від 26.12.2003р. №14 роз`яснено, що витрати виконавчого провадження та виконавчий збір стягуються за постановою державного виконавця з боржника, якщо останній не виконав рішення добровільно в установлений для цього строк і воно було виконане примусово.

Аналіз вищенаведених норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави для висновку, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: 1) фактичне виконання судового рішення; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. Законодавець чітко визначив, що виконавчий збір стягується з фактично стягнутої суми; розмір виконавчого збору вираховується з фактично стягнутої суми.

Таким чином, для стягнення виконавчого збору необхідною є умова фактичного виконання, тому доводи апелянта про те, що виконавчий збір стягується незалежно від того, чи було здійснено стягнення коштів за виконавчим документом органами державної виконавчої служби, колегія суддів вважає помилковими. Для стягнення виконавчого збору державний виконавець повинен вчинити виконавчі дії, а не тільки винести постанову.

За своїм призначенням виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, оскільки відповідач Залізничний відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) як суб`єкт владних повноважень діяв не у спосіб що визначені законами  та Конституцією України. Відсутні правові підстави для винесення оспорюваних постанов про стягнення виконавчого збору, оскільки фактичного виконання виконавчого документу не було.

Висновки колегії суддів узгоджуються з правовою позицією яка викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.03.2020р. у справі № 2540/3203/18.

Доводи апеляційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою апелянта з висновками суду першої інстанцій по їх оцінці, тому не можуть бути прийняті апеляційною інстанцією.

Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

В ст.242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.

ст. 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Із врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, доводи апеляційної скарги зроблених судом першої інстанції висновків не спростовують і при ухваленні оскарженого судового рішення порушень норм матеріального та процесуального права ним допущено не було тому, відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.229, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Залізничного відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)  залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2020 року у справі № 380/4557/20 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, виключно у випадках передбачених ч.4 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя                                                                                          Н.В. Бруновська

Суддя                                                                                           В.Я. Макарик

Суддя                                                                                          З.М. Матковська

Постанова в повному обсязі складена 04.01.2021р.