Єдиний унікальний номер 226/20/20 
Номер провадження 22-ц/804/2853/20        

Єдиний унікальний номер 226/20/20                             Головуючий у 1 інстанції Погрібна Редько Ж.Є.
Номер провадження 22-ц/804/2853/20                              Доповідач Агєєв О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року                                                                                                             м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого судді                              Агєєва О.В.,
суддів                                                  Канурної О.Д., Космачевської Т.В.,
за участю секретаря судового засідання               Гладуха О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області цивільну справу № 226/20/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бичек Ольги Андріївни про звільнення від сплати аліментів, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року у складі судді Редько Ж.Є., -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звільнення від сплати аліментів.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що згідно з рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 23.12.2015 його було визнано батьком дитини ОСОБА_3 . Відповідно до рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 07.12.2015 з нього на користь ОСОБА_4 було стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу) щомісячно. Також згідно з рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.04.2016 з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу). Стягнення аліментів проведено з 02.03.2016 до досягнення дитиною повноліття. Згідно з постановою державного виконавця Димитровського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (далі – ВДВС) від 05.05.2016 було відкрито виконавче провадження за № 51007167. За постановами ВДВС від 24.06.2016 з нього було стягнуто витрати на проведення виконавчих дій та звернуто стягнення на всі його доходи з встановленням за станом на 01.07.2016 заборгованості в сумі 7102 грн. 26 коп. Згідно з постановою від 28.11.2018 державним виконавцем Бичек О.А. було направлено виконавчий документ до Покровського об`єднаного УПФУ, де він перебуває на обліку. За постановою державного виконавця Бичек О.А. від 07.05.2019 виконання аліментів було спрямовано до Мирноградського відділення управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області, де він також перебуває на обліку. 27.08.2019 він отримав від ВДВС постанови про арешт майна боржника, розшук та інші, зі змісту яких вбачається, що державний виконавець ОСОБА_5 нарахувала йому заборгованість зі сплати аліментів за період з 03.02.2016 по 01.07.2019 в сумі 76086 грн. 87 коп. Такий розмір заборгованості є надмірним, оскільки після важкої праці у шахті у нього було встановлено багато захворювань, а саме: хронічний вертеброгенний остеохондроз, неврит слухових нервів, загострення хронічного попереково-крижового радикуліту, які потребують тривалого лікування. Він має на утриманні пристарілу матір, 1951 року народження, яка є непрацездатною, має гіпертонічне захворювання та потребує матеріальної допомоги. 29.03.2016 йому було вперше встановлено третю групу інвалідності, яка за висновком МСЕК від 29.03.2018 була встановлена безстроково. 06.07.2017 йому був встановлений діагноз синусова тахікардія з перевантаженням правого передсердя, з 2017 він знаходився на обліку в обласному клінічному протитуберкульозному диспансері м.Краматорськ після спонтанного самолікування туберкульозу в правій легені. У зв`язку із різким погіршенням стану здоров`я 09.11.2018 він був направлений на обстеження до Національного інституту фтизіатрії і пульмонології ім. Яновского у м. Київ, де йому були встановлені діагнози: емфізема легенів ЛН 1 ст., дифузний пневмофіброз, хронічний бронхіт в стані загострення. Через погіршення стану його здоров`я він потребує регулярного стаціонарного та амбулаторного лікування в лікарнях та санаторіях, що у свою чергу потребує значних витрат. Саме внаслідок несумлінних дій державного виконавця, який проводив звернення стягнення не зі всіх видів доходу, виникла заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 у розмірі 76086 грн. 87 коп. за станом на 30.06.2019, яка зменшилася за станом на 31.10.2019 до 73732 грн. 92 коп. Погасити цю заборгованість в нього не має можливості. При цьому ОСОБА_2 , яка з 26.06.2010 є фізичною особою-підприємцем, за період з 01.07.2016 по 31.10.2019 отримала 100829 грн. 18 коп. з його пенсії та сама працює і отримує офіційний дохід. Він вважає, що оскільки ОСОБА_2 не на одному з ним рівні утримує дитину, отримані від нього кошти відповідач витрачає не на дитину, а на власні потреби. Крім того, за місцем реєстрації ОСОБА_2 із донькою не проживає, дитина навчається на безоплатній основі в ЗОШ № 20 ліцею «Лідер» Ужгородської міської ради Закарпатської області, проживає разом зі своєю двоюрідною сестрою ОСОБА_6 , яка подавала заяву на вступ до школи, та перебуває на її утриманні. Також ОСОБА_2 приховала факт встановлення батьківства від Управління соціального захисту населення та до листопада 2019 року окрім аліментів безпідставно отримувала ще державну допомогу одинокій матері за чотири роки в сумі 86634 грн. 26 коп. Тому позивач просить звільнити його від аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 02.03.2016 по 07.10.2019.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , державного виконавця Мирноградського міського відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Бичек Ольги Андріївни про звільнення від сплати аліментів за період з 02.03.2016 по 07.10.2019.

Рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з процесуальними помилками, не застосовано норми права, які слід було застосувати. Суд не вірно встановив обставини, які мали значення для правильного вирішення спору. Ключові підстави для задоволення позову залишились поза увагою суду та не були вказані у описовій частині судового рішення, так як воно було заготовлено заздалегідь. На думку позивача це вказує на неповноту розгляду справи та невідповідність встановлених обставин до висновків, до яких прийшов суд першої інстанції.
Вважає, що не є підставою вважати, що позивач має надвеликі доходи, які дозволяють сплатити виниклу заборгованість за минулий час без суттєвих труднощів, зокрема без обмежень права власності та користуванням іншими права, які були обмежені державним виконавцем в ході виконавчих дій.
Зазначає, що суд першої інстанції грубо порушив правила доведення та спростування обставин, оскільки в рішенні суду було вказано, що в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснила, що мати позивача після смерті чоловіка-шахтаря отримує пенсію у підвищеному розмірі, і цей факт позивачем не спростовано. Тобто суд встановивши обставину на підставі пояснень відповідача без подання відповідних доказів, вимагав від позивача спростування голослівних посилань. А значить суд поступив упереджено, віддавши перевагу відповідачу.
Суд відступив від правил подання доказів на користь сторони відповідача та здійснено перешкоду у поданні додаткових доказів з боку позивача. Суд першої інстанції проігнорував обов`язки відповідача, передбачені ч. 2 ст. 83, ч. 10 ст. 83 ч. 5 ст. 178 ЦПК України. Судом не надано вірної оцінки трудовому договору відповідача, гідно якого вона перебуває у трудових відносинах лише з березня 2020 року, тобто після звернення позивача до суду. А тому невірним є висновок, що відповідач в рівній мірі несе на собі тягар по утриманню спільної з позивачем дитини. Судом не було встановлено фактів отримання доходів від трудової діяльності відповідача за спірний період з 02.03.2016 року по 07.10.2019 року. Тому є хибним висновком про те, що відповідач самотужки утримує дитину.
Зазначає, що суд не прийшов до належного висновку, що відповідач витрачала аліменти не тільки на дитину, а і на своє утримання, чим відступив від принципу рівності обов`язків батьків, поклавши на позивача не тільки повністю нести фінансовий тягар по утриманню дитини, а і з цих коштів утримувати і відповідача.
Позивач не визнає того, що у дитини є такі захворювання, які були б необхідними для зміни місця проживання та понесення відповідачем витрат пов`язаних із цим. На підтвердження цього позивач у судовому засіданні заявляв клопотання про доручення додаткових доказів, проте суд відмовив у долучені додаткових доказів з формальних підстав того, що ці документи не були надані у підготовчому провадженні.
Суд першої інстанції був упередженим та не хотів розглядати позовну заяву, яка ставила під сумнів законність рішення від 04 квітня 2016 року у справі № 226/280/16-ц, яким було стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 .
Вважає, що суд не надав оцінки доводам того, що відповідач, отримавши рішення суду про встановлення батьківства не виконала рішення суду та не подала заяву про внесення до Державного реєстру актів цивільного стану зміни щодо батька дитини, так як мала умисел отримувати два доходи – аліменти та державну допомогу одинокій матері. Посилання про те, що позивач поверне ці кошти державі не підтверджується нічим.
Вважає, що відповідач набула право на отримання аліментів лише після реєстрації батьківства 07.10.2019 року, а не з моменту встановлення батьківства за рішенням суду.
На думку позивача, можна досягти ефективного та належного правового захисту, яке передбачено цивільним законодавством, саме у спосіб звільнення позивача від аліментів на користь ОСОБА_2 за період з 02.03.2016 року по 07.10.2019 року.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач державний виконавець Бичек Ольга Андріївна просить відмовити скаржнику у задоволенні позову в повному обсязі. Вважають, що звільнення ОСОБА_1 від сплати аліментів на користь ОСОБА_7 за період з 02.03.2016 року по 07.10.2019 року призведе до порушення права на отримання аліментів другої дитини боржника.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 зазначає, що не згодна з доводами апеляційної скарги позивача, вважає її необґрунтованою, безпідставною, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить суд розглядати справу без її участі (а.с. 120 зв.).
Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явились в судове засідання, оскільки, відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Згідно частин першої, другої статті 367ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Батьківство відповідача ОСОБА_1 щодо доньки ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 23.12.2015, яке набрало чинності 05.01.2016. Ці обставини встановлені судом з рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.04.2016 та повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з якого вбачається, що зміни до актового запису щодо батьківства дитини було внесено на підставі вказаного рішення суду 07.10.2019 (а.с.74-80, 187). 
Згідно з рішенням Димитровського міського суду від 07.12.2015 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття (а.с.71-73).
Згідно з рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.04.2016 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття (а.с.74-80).
Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Дорошенко В.В. від 05.05.2016 відкрито виконавче провадження № 51007167 з виконання виконавчого листа № 2/226/242/2016, виданого на підставі рішення Димитровського міського суду Донецької області від 04.04.2016 про стягнення аліментів з позивача на утримання доньки ОСОБА_8 , 2007 року народження (а.с.87-88).
Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Дорошенко В.В. від 24.06.2016 звернуто стягнення на всі доходи позивача з встановленням за станом на 01.07.2016 заборгованості по аліментам на утримання доньки ОСОБА_8 в сумі 7102 грн 26 коп. (а.с.90-91).
Згідно з постановами державних виконавців ВДВС Дорошенко В.В. від 06.11.2017 та ОСОБА_5 від 28.11.2018 на виконання аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 звернуто стягнення на дохід позивача, який він отримує у Покровському об`єднаному УПФУ (а.с.92-95). 
Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Бичек О.А. від 07.05.2019 на виконання вказаних аліментів звернуто стягнення на дохід позивача, який він отримує у Мирноградському відділенні управління виконавчої дирекції ФСС України в Донецькій області (а.с.96-97). 
У зв`язку з виникненням у ОСОБА_1 заборгованості зі сплати аліментів на утримання доньки ОСОБА_8 , 2007 року народження, за період з 03.02.2016 по 01.07.2019 в сумі 76086 грн. 87 коп., державним виконавцем ВДВС Бичек О.А. 01.08.2019 та 02.08.2019 винесено постанови про арешт майна боржника (накладено арешт на причеп Муравей та автомобіль ЗАЗ-DAEWOO), про розшук майна боржника, про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневмативною та охолощеною зброєю тощо, у праві користування транспортними засобами, у праві виїзду за межу України, у праві полювання (а.с.98-103).
Згідно з інформаційною довідкою з автоматизованої системи виконавчого провадження, сформованої за станом на 03.12.2019, 02.08.2019 відомості про ОСОБА_1 було внесено до Єдиного реєстру боржників; 06.09.2019 державним виконавцем ВДВС винесена постанова про скасування тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами (а.с.149, 152).
Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК від 29.03.2018 ОСОБА_1 у зв`язку з профзахворюванням повторно встановлена третя група інвалідності безстроково та 45% втрати професійної працездатності за сукупністю, позивачу рекомендовано медикаментозне та санаторно-курортне лікування та спостереження у невролога, ЛОР-лікаря (а.с.104-106).
З 14.09.2012 по 18.10.2012 ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Димитровської центральної міської лікарні через пришиб обох гомілок та садна на голові, отримані на підприємстві (а.с.107-108).
Згідно з медичним висновком Центральної лікарсько-експертної комісії від 10.12.2015 у ОСОБА_1 вперше встановлені професійні захворювання: хронічна двобічна сенсоневральна приглухуватості з легким (ІІ) ступенем зниження слуху за класифікацією Остапкович і Пономарьової;, хронічна радикулопатія L5 S1 ліворуч в стадії неповної ремісії з помірним больовим синдромом і статико-динамічними порушеннями (а.с.109).
Згідно з консультативним висновком від 13.11.2018 ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім.Яновського НАМН України» ОСОБА_1 встановлено хронічний бронхіт та дифузний пневмофіброз (а.с.114). 
У зв`язку з цими захворюваннями ОСОБА_1 з 2013 року лікувався амбулаторно, з 2017 року знаходився на обліку в обласному клінічному протитуберкульозному диспансері м.Краматорськ після спонтанного самолікування туберкульозу в правій легені, стаціонарно лікувався з 16.11.2015 по 25.11.2015, з 26.11.2015 по 17.12.2015, з 10.11.2016 по 23.11.2016, з 03.06.2016 по 13.06.2016, з 27.11.2017 по 06.12.2017, 25.05.2017 по 09.06.2017, з 24.10.2018 по 02.11.2018, з 28.01.2019 по 07.02.2019, що підтверджуються епікризами з історії хвороб, виписками з амбулаторної карти та з медичних карт стаціонарного хворого (а.с.110-111, 116-118, 122-145).
З 03.03.2017 по 26.03.2017 ОСОБА_1 знаходився на лікування у відділенні реабілітації санаторія «Славутич» (а.с.112-113). 
Відповідно до заяви від 07.05.2019 ОСОБА_7 звернулася до ВДВС про звернення стягнення на доходи ОСОБА_1 , який той отримує у відділенні Фонду соціального страхування (а.с.165). В суді ОСОБА_7 пояснила, що з цією заявою вона звернулася до ВДВС відразу після того, як вона дізналася про отримання позивачем страхових виплат.
Відповідно до довідки Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі за текстом Мирноградське відділення УВДФСС) від 04.09.2019 ОСОБА_1 перебуває на обліку у відділенні з 03.02.2016 та отримує страхові виплати у разі втрати професійної працездатності 45% внаслідок професійного захворювання, щомісячний розмір яких за станом на серпень 2019 року становить 14510 грн 94 коп. (а.с.170-171).
Відповідно до звітів Мирноградського відділення УВДФСС про здійснення відрахувань з щомісячних страхових виплат за період з травня по жовтень 2019 року борг по аліментам за виконавчим листом № 2/226/242/2016 від 04.05.2016 за станом на 01.07.2019 становив 76086 грн 87 коп., а за станом на 01.11.2019 – 73732 грн 92 коп. (а.с.166-169). 
Відповідно до довідки Покровського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області від 26.12.2019 сума аліментів за період 01.07.2016 по 31.10.2019, отримана ОСОБА_2 з пенсії ОСОБА_1 , складає 100829 грн 18 коп. (а.с.173-174). 
ОСОБА_2 з 25.06.2010 була зареєстрована як фізична особа-підприємець з напрямом діяльності КВЕД 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами (основний) (а.с.175-176). 
Відповідно до довідки Покровської міської ради Донецької області від 19.11.2019 ОСОБА_2 та ОСОБА_8 на обліку в управлінні ради як отримувачі субсидії та як одержувачі державних соціальних допомог не перебувають, пільгами не користуються (а.с.177).
Згідно з листом Покровської міської ради Донецької області від 22.11.2019 ОСОБА_8 , ученицю 6-Б класу ЗОШ № 9 Покровської міської ради, з 13.08.2019 було відраховано до ЗОШ № 20-ліцей «Лідер» Ужгородської міської ради Закарпатської області, тому орган опіки та піклування не може здійснити контроль за цільовим витраченням аліментів (а.с.179).
Відповідно до довідок Ужгородської ЗОШ № 20-ліцеї «Лідер» від 28.10.2019 дитина ОСОБА_8 навчається у цій школі з 02.09.2019 на безоплатній формі навчання та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , із двоюрідною сестрою ОСОБА_6 , зі слів останньої перебуває на її утриманні (а.с.180).
Дитину ОСОБА_8 було зараховано до цього навчального закладу на підстави заяви ОСОБА_6 (а.с.181).
В суді ОСОБА_2 пояснила, що вона з донькою тимчасово мешкає у своєї родички ОСОБА_6 , яка дійсно написала заяву про зарахування дитини до Ужгородської школи, оскільки вона з донькою прописані в м.Новогродівка Донецької області. Донька перебуває виключно на її утриманні. За проживання вона по можливості розплачується грошима та продуктами харчування.
Згідно з актом обстеження житлово-побутових умов служби у справах дітей Новогродівської міської ради від 18.12.2019 ОСОБА_2 та її донька ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , не проживають (а.с.184). 
Згідно з відомостями Новогродівського міського управління соціального захисту населення ОСОБА_2 надміру отримала щомісячну державну допомогу, як одинока мати, за період з 01.02.2019 по 31.10.2019 в сумі 81367 грн, у зв`язку з наданням недостовірної інформації (а.с.189-222). В суді ОСОБА_2 пояснила, що наразі вирішується питання про притягнення її до кримінальної відповідальності за незаконне отримання вказаної суми, яка у наступному буде з неї стягнута.
Відповідно до трудового договору від 01.03.2020 ОСОБА_2 працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_12 продавцем-консультантом та отримує дохід у розмірі 4770 грн (а.с.56-57 т.2).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про звільнення його від сплати заборгованості за аліментами за період з 02.03.2016 року по 07.10.2019 року в сумі 73732,92 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності підстав для звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами згідно частини другої статті 197СК України, оскільки позивачем не доведено, що вказана заборгованість за аліментами виникла у зв`язку з протиправними діями державного виконавця, або ж його хворобою, яка не є тяжкою, а сам факт непрацездатності його матері не зумовлює виникнення у нього обов`язку надавати їй утримання.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України.
Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України, статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
За змістом частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини, та захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.
Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.
Згідно з частиною другою статті 197 Сімейного Кодексу України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.
Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що платник аліментів може бути звільнений за рішенням суду від сплати заборгованості за аліментами, у разі якщо доведе суду наявність тяжкої хвороби або іншої істотної обставини, що перебуває у причинному зв`язку з виникненням заборгованості за аліментами.
Обґрунтовуючи підстави позову про звільнення від сплати заборгованості за аліментами ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку з несумлінними діями державного виконавця, який проводив звернення не зі всіх видів доходу, виникла заборгованість зі сплати аліментів на користь ОСОБА_2 , яка вже вказує на погіршення матеріального стану позивача, окрім того у зв`язку з хворобою та необхідністю понесення витрат на лікування, надання непрацездатній матері матеріальної допомоги, він позбавлений можливості сплатити заборгованість за аліментами, яка виникла за період з 03.02.2016 року по 01.07.2019 року в сумі 73 732,92 грн.
Доказів, які б свідчили про те, що вказані позивачем захворювання, у тому числі професійні, зумовили виникнення у нього заборгованості за аліментами, позивачем по справі не надано і суду таких обставин не доведено.
За правилами статті 202 СК України обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати батьків виникає у разі не лише непрацездатності батьків але й їх потреби у матеріальній допомозі, що підлягає доказуванню.
За наведених обставин твердження позивача про потребу його непрацездатної матері у матеріальній допомозі не підтверджуються наявними у справі доказами.
Крім того, судом першої інстанції було вірно встановлено, що заборгованість позивача зі сплати аліментів за період з 03.02.2016 по 01.07.2019 виникла через відсутність відомостей у стягувача та державного виконавця про наявність у боржника ОСОБА_1 ще одного джерела доходу, а саме: отримання страхових виплат з Мирноградського відділення УВДФСС.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вірно виходив з принципу дотримання «найкращих інтересів дитини» та за відсутності доказів наявності підстав для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, що передбачені частиною другою статті 197 СК України, обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Доводи та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі були предметом дослідження судом першої інстанції та їм дана належна правова оцінка.
Щодо помилкового посилання суду першої інстанції у своєму рішенні на Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, який набрав чинності вже після відкриття виконавчого провадження, а старою редакцією Закону  (№606-XIV) обов`язків у боржника подавати відповідну декларацію про майновий стан та доходи передбачено не було, колегія суддів вважає цей довід таким, що не впливає на правильність висновків суду першої інстанції виходячи з наступного.

Конституцією України та процесуальним Законом визначено такий принцип, як обов`язковість судових рішень.
Зокрема статтею 18 ЦПК України передбачено:  Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національні правові системи договірних держав допускали, щоб остаточні та обов?язкові судові рішення залишалися без виконання на шкоду одній зі сторін (див. п.40 рішення від 19.03.97 у справі «Hornsby v. Greece»). Ефективний доступ до суду включає в себе право на виконання судового рішення без зайвих затримок (див. п.66 рішення у справі «Immobiliare Saffi v. Italy»).
Таким чином, рішення суду відповідно до процесуального законодавства є обов`язковим уже з моменту його винесення і проголошення. Але з моменту набрання ним законної сили воно стає загальнообов`язковим, тобто обов`язковим не тільки для суду, не тільки для інших учасників цивільної справи, а й для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян, і підлягає виконанню на всій території України.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 04.04.2016 з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частки його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття (а.с.74-80).
Таким чином, саме ОСОБА_13 має обов`язок з виконання даного судового рішення про стягнення сум зі всіх видів своїх доходів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Встановлено, що оскаржуване рішення постановлено судом першої інстанції з дотриманням норм матеріального та процесуального права, і підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів, колегією суддів апеляційного суду не вбачається, тому апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.
За подання апеляційної скарги позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1 152 грн. 00 коп. (а.с. 104, а.с. 105).
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, підстави для відшкодування йому витрат по сплаті судового збору відсутні, судові витрати по сплаті позивачем судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 152 грн. 00 коп. покладаються на позивача.
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Відповідно до частини 3 статі 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як справа є малозначною, ціна позову складає 73 732,92 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року залишити без задоволення.
Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 16 липня 2020 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку, як така що ухвалена у малозначній справі, не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді:

Повне судове рішення складено 02 грудня 2020 року