Єдиний унікальний номер 225/3485/20 
Номер провадження 22-ц/804/3297/20        

Головуючий у 1 інстанції Довженко О.В.                                                 Єдиний унікальний номер 225/3485/20
Доповідач  Папоян В.В.                                                                                 Номер провадження 22-ц/804/3297/20

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М        У К Р А Ї Н И

09 грудня  2020 року Донецький апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Папоян В.В.
суддів Мальованого Ю.М., Хейло Я.В.,
за участю секретаря Гладуха О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бахмуті Донецької області за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2020 року цивільну справу №225/3485/20 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором (головуючий в 1 інстанції суддя Довженко О.В.)

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2020 року було відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погодившись з зазначеною ухвалою, ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказану ухвалу скасувати та вирішити питання щодо відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №0542/3935/2012.
Зазначає, що оскаржувана ухвала фактично позбавила їх права на судовий захист, оскільки відмова у відновленні втраченого судового провадження обмежує права заявника, як нового кредитора, реалізувати свої гарантовані Конституцією та чинним законодавством України права на заміну сторони виконавчого провадження, та можливості, в подальшому, звернутися до суду із заявою про видачу дублікату виконавчого документа, поновлення строку його пред`явлення, пред`явити виконавчий документ до виконання в органи державної виконавчої служби України з метою виконання рішення суд та задоволення вимог кредитора тощо. 
Крім того, вважає, що суд помилково відмовив у відновленні втраченого судового провадження з підстав пропуску стягувачем строку для пред`явлення виконавчого документа для виконання. Виконавчий лист був виданий у 2014 році та у даній ситуації можна дійти висновку, що виконавчій документ перебував на виконанні в Куйбишевському районному відділі ДВС м.Донецьк, що знаходиться на тимчасово окупованій території. 
Особи, які приймають участь у справі у судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. За ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
З матеріалів справи убачається, що рішення Пролетарського районного суду міста Донецька від 13 лютого 2014 року у цивільній справі №0542/3935/2012 (роздруковане з ЄДРСР України заступником керівника апарату Дзержинського міського суду Донецької області Масловим О.В.) стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CM - SME 101/325/2008 від 29.07.2008 року в розмірі 184 911 доларів США 04 цента, пеню в розмірі 160 035 гривень 78 копійок та судовий збір в розмірі 3 219  гривень 00 копійок. Рішення набрало законної сили 26.03.2014 року.
Згідно відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у Донецькій області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 14.07.2020 року №18976/45515/13/20Д/02.4Д, за даними АСВП виконавчий лист №0542/3935/2012 від 19.05.2014 року, виданий Пролетарським районним судом м. Донецька про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг України» заборгованості в сумі 2 358 167, 32 грн., з 02.07.2011 року зареєстровано на примусовому виконанні в Куйбишевському районному відділі державної виконавчої служби міста Донецьк Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). При цьому, додатково повідомлено, що надати більш детальну інформацію  немає можливості оскільки є м.Донецьк знаходиться на тимчасово неконтрольованій Україною території. 
ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія», як новий кредитор, звернулось до суду з заявою про заміну сторони виконавчого провадження у цивільній справі №0542/3935/2012 (провадження №2/262/281/2014) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа: Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Оскільки вирішити питання щодо наявності чи/або відсутності правових  підстав для  заміни стягувача  неможливо за умов  втрати судового провадження, то ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22 червня 2020 року було ініційоване питання щодо можливості часткового чи/або повного відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі №0542/3935/2012 (провадження №2/262/281/2014).
За результатами розгляду питання щодо відновлення втраченого судового провадження ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2020 року було відмовлено у відновленні втраченого судового провадження у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , третя особа - Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Відмовляючи у відновленні втраченого судового провадження, суд першої інстанції посилаючись на ч.5 ст. 491 ЦПК України, виходив з того, що строк пред`явлення виконавчого документу до виконання сплинув та клопотань про його поновлення сторонами заявлено не було.
Проте апеляційний суд не може погодитися з таким висновком з наступних підстав.
Згідно зі ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення, або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.
Відповідно ст. 489 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою учасника справи або за ініціативою суду.
Статтею 494 ЦПК України визначено, що за наслідками розгляду заяви про відновлення втраченого судового провадження на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити (ч.1) або у разі недостатності зібраних матеріалів для точного відновлення втраченого судового провадження суд відмовляє у відновленні втраченого судового провадження і роз`яснює учасникам справи право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів (ч.3).
Тобто вказана норма передбачає відмову саме з підстав недостатності зібраних матеріалів для відновлення та не містить такої підстави для відмови у відновленні втраченого судового провадження як сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Частиною 4 статті 492 ЦПК України визначено, що суд відмовляє у відкритті провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження у разі якщо  заява подана після закінчення строку, встановленого частиною п`ятою статті 491 цього Кодексу, і суд відхилив клопотання про його поновлення.
Відповідно до ч. 5 ст. 491 ЦПК України, заява про відновлення втраченого судового провадження для виконання судового рішення може бути подана до закінчення строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Суд може поновити зазначений строк, якщо за клопотанням заявника визнає причини його пропуску поважними.
Проте питання щодо відкриття провадження за заявою про відновлення втраченого судового провадження в оскаржуваній ухвалі суду не вирішувалось. Заяв про відновлення втраченого судового провадження від учасників справи не надходило. Питання щодо відновлення втраченого судового провадження було ініційоване ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 22 червня 2020 року.
  За таких обставин, положення  ч.5 ст. 491 ЦПК України до наведеної вище правової ситуації не може бути застосовано.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що відповідно до ст.22 Закону України  «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час видання виконавчого листа) виконавчі листи можуть бути пред`явлені до виконання протягом року з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку,  встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення.
Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються: пред`явленням виконавчого документа до виконання; частковим виконанням рішення боржником; наданням судом, який видав виконавчий документ, відстрочки або розстрочки виконання рішення. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. У  разі  повернення  виконавчого  документа  стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк  пред`явлення  виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника,  а також проведення інших  виконавчих  дій  стосовно  боржника,  -  з моменту закінчення дії відповідної заборони. (ст. 23 Закону) 
З відповіді на запит суду від 14.07.2020 року, наданого Східним міжрегіональним управлінням юстиції (м.Харків), убачається лише, що виконавчий лист у справі №0542/3935/2012 року перебував на виконанні у Куйбишевському районному ВДВС м.Донецька. Інформації щодо закінчення виконавчого провадження за даним виконавчим листом або повернення його стягувану не вказано.
Ураховуючи зазначене, з наданої інформації неможливо встановити, коли саме переривався строк для пред`явлення виконавчого документу для виконання та чи почав він перебіг після цього.
Таким чином, висновок суду першої інстанції про відмову у відновленні втраченого провадження з підстав спливу строку пред`явлення виконавчого документу до виконання не відповідає вимогам закону. Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції усунувся від належного вирішення питання про відновлення втраченого провадження за формальних підстав, що є порушенням цивільного процесуального законодавства.
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено ч.1 ст.18 ЦПК України, відповідно до якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
У  Законі України «Про виконавче провадження»  поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження. Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Наведене узгоджується з усталеною практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи у відновленні втраченого провадження, не вирішив остаточно питання, чим порушив право на доступ до суду, передбачене ст. 6 Конвенції.
Оскільки суд першої інстанції формально поставився до передбачених законом вимог, порушив порядок встановлений для вирішення питання, та передчасно вирішив питання про відмову у відновленні втраченого провадження без з`ясування належним чином усіх обставин, які мають значення по справі, що призвело до постановлення помилкової ухвали, то за таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
При цьому апеляційний суд зазначає, що вимога апеляційної скарги щодо ухвалення нового рішення про відновлення втраченого судового провадження задоволенню не підлягає, адже розгляд цього питання по суті відповідно до ст. 490 ЦПК України є компетенцією суду першої інстанції.
Керуючись п. 6 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 379, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд,  

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» задовольнити частково.
Ухвалу Дзержинського міського суду Донецької області від 11 серпня 2020 року скасувати, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:                                                                                              В.В. Папоян

Ю.М.Мальований

Я.В. Хейло