Справа № 149/2490/19
Провадження № 22-ц/801/1634/2020
Категорія: 44
Головуючий у суді 1-ї інстанції Робак М. В.
Доповідач:Шемета Т. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2020 року	Справа № 149/2490/19	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої судді Шемети Т. М. (суддя – доповідач),
Берегового О. Ю., Панасюка О. С.,
секретар судового засідання Куленко О. В.
учасники справи 
позивач ОСОБА_1 ,
позивач ОСОБА_2 ,
відповідач ОСОБА_3 ,
відповідач Департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції у Вінницькій області, 
третя особа, яка не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Державний реєстратор Хмільницької районної державної адміністрації Вінницької області Шевців Олена Василівна
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року, ухвалене у м. Хмільник у складі судді Робак М. В., повне судове рішення складено 26 червня 2020 року,-
в с т а н о в и в :
19.09.2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з позовом та уточнюючи, збільшуючи позовні вимоги, остаточно просили заборонити відповідачеві ОСОБА_3 утримання та подвірний забій свиней в сараї позначеному літ «Е», скасувати декларацію від 22.10.2019 року та запис про державну реєстрацію прав у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зобов`язати знести за власний рахунок сарай «Е», стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їх користь по 10 000 грн моральної шкоди.
Позов мотивований тим, що відповідач в самочинно збудованому сараї під літерою «Е» здійснює утримання свиней у великій кількості, що призводить до смороду, великої кількості мух, гризунів, тварини кричать з самого ранку. Позивачі не можуть вийти на свої подвір`я, користуватися колодязями. В ході розгляду справи їм стало відомо, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрував згаданий сарай, що вони вважають неправомірним, а тому й висунули вимогу про скасування декларації про готовність об`єкта та відповідного запису в Державному реєстрі. Оскільки відстань від сараю, в якому утримуються свині, до їх будинків та криниці не відповідає державно-будівельним та санітарним нормам, висували вимогу заборонити ОСОБА_3 утримувати в цьому сараї свиней та здійснювати їх подвірний забій. 
Рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року позовні вимоги задоволено частково:
-заборонено ОСОБА_3 утримання та подвірний забій свиней в господарській будівлі - сараї літ. "Е" площею 44,9 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;
-стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , 7 000 грн. заподіяної моральної шкоди;
-стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7 000 грн. заподіяної моральної шкоди. 
-В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції послався на те, що відповідач ОСОБА_3 в господарській будівлі позначеній літ «Е» утримує поголів`я свиней в порушення вимог п.3.35 ДБН 360-92 Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень, п.6.1.41 ДБН 2.2-12.12.2019 «таблиця 6.7 та п.3.32 державних санітарних норм та правил «Гігієнічні вимоги до води питної, призначеної для споживання людиною" , про що свідчать акти перевірок комісії виконавчого комітету міської ради від 18.04.2019 , 05.06.2019 та 28.01.2020 р.р у відповідності до яких спірна господарська споруда – сарай, що позначена в технічному паспорті літ «Е» розміщена на відстані від житлового будинку позивача ОСОБА_2 – 13,4 м, від літньої кухні – 5 м та від її колодязя на відстані – 9,9 м, а також від колодязя позивача ОСОБА_1 на відстані 8 м., тобто з порушенням встановлених мінімальних відстаней.
Вказані обставини свідчать про порушення прав позивачів, визначених ст. 50 Конституції України, ст. 293 ЦК України та правил добросусідства, що свідчить про обґрунтованість вимог позивачів в частині заборони ОСОБА_3 утримувати та здійснювати подвірний забій свиней.
Задовольняючи частково вимоги про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції зважив на характер неправомірних дій відповідача ОСОБА_3 , тривалість порушення, негативні наслідки для позивачів, характер і тривалість перенесених позивачами душевних страждань, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках, та виходячи із засад розумності та справедливості, прийшов до висновку, що заявлена позивачами моральна шкода підлягає до часткового задоволення в розмірі 7000 тис. грн кожній позивачці.
В задоволенні решти позовних вимог відмовив через їх безпідставність.
Не погодившись з таким рішенням в частині задоволення позовних вимог, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що він не порушує жодних правил та норм, пройшов навчання з подвірного забою свиней, кількість поголів`я привів у відповідність до вимог (менше 10 штук), що відповідає пункту п. 7.6.7 ДБН Б.2.2.-12:2018: він вправі утримувати на присадибній ділянці свиней до 10 голів без розмежування виробничої і житлової зони. Розмір моральної шкоди, задоволений судом, є необґрунтованим, він усунув всі порушення які були (зменшив кількість свиней до норм ще до того як позивачі звернулися до суду).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали відзив на апеляційну скаргу, в якому просять залишити її без задоволення, а ухвалене по справі судове рішення без змін. Зазначають, що суд вірно встановив всі фактичні обставини справи, частково задовольнив позов, з чим вони погодились та не подавали апеляційної скарги. Також просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 на їх користь понесені витрати на правничу допомогу в зв`язку з розглядом справи в апеляційній інстанції в розмірі по 2 000 грн кожній, на підтвердження чого надали Акт надання послуг адвокатом, Договір та квитанції про сплати гонорару адвоката.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 та його представник адвокат Зарічнюк О. П. підтримали апеляційну скаргу з викладених в ній підстав. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх представник адвокат Поворознюк Б. М. заперечили проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві. Інші учасник справи в судове засідання не з`явилися, про день та час судового розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень.
Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до наступних висновків.
По справі встановлено наступні обставини, що не оспорюються:
-Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 17.08.2006 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 20-23). Також позивач ОСОБА_1 09.12.2015 року зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,0485 га, що розташована АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 24-25) У відповідності до технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_2 самовільно збудованих споруд не має, криниця збудована у 2009 році (а.с.Т.1 а.с. 26-30) У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом позивач ОСОБА_4 являється власником житлового будинку, що в АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.31-33) Згідно технічного паспорту на житловий будинок самовільно збудованих споруд чи порушень при будівництві не має, криниця збудована у 1980 році (а.с.Т.1 а.с. 34-38, 40) ОСОБА_2 08.06.2018 року зареєструвала право власності на земельну ділянку площею 0,0570 га, що розташована в АДРЕСА_2 (Т.1 а.с. 41-43).
-Позивачі неодноразово звертались до різних інстанцій щодо утримання ОСОБА_3 великої кількості свиней у самовільно збудованих сараях, що унеможливлює використання позивачами своєї власності (Т.1 а.с. 44,47,48-50, 52-54,56, 61-62, 75-76, Т.3 а.с. 12-13).
-За інформацією наданою начальником Хмільницького районного управління ГУ Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 15.05.2019 року на запит ОСОБА_1 вбачається, що дозвіл на забій тварин в комерційних цілях гр. ОСОБА_3 органами Держпродспоживслужби не видавався; договір на ветеренарне обслуговування та вакцинацію тварин з ОСОБА_3 не укладався; інформація про укладення відповідачем договорів на утилізацію продуктів життєдіяльності та утилізації біологічних відходів після забою відсутня (Т.1 а.с.51).
-За зверненнями позивачів неодноразово проводились представниками міської ради перевірки за результатами яких складались відповідні акти (Т1 а.с.67-76, Т.1 а.с. 54,69, 72, 74).
-Результати перевірки ДАБІ України законності будівництва ОСОБА_3 господарських споруд зафіксовані в акті перевірки від 11.05.2019 року (Т.1 а.с. 81-94).
- За інформацією ДАБІ, наданої за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 вбачається, що відповідач у 2013 році самовільно збудував дві господарські будівлі, а саме сарай «літ Д» та сарай літ`Е» (Т.1 а.с. 55).
- 22.05.2019 року проведено аналіз води з колодязя, що розташований на території домогосподарства ОСОБА_1 (Т.1 а.с.63), а також повторні аналізи від 03.06.2020 (Т.3 а.с.69-70).
- Згідно відповідді заступника начальника Хмільницького районного управління Держпродспоживслужби у Вінницькій області від 05.06.2019 року та від 02.01.2020 року ОСОБА_3 здійснюється утримання та подвірний забій свиней на подвір`ї з бетонним покриттям. Свині утримуються в господарській будівлі. Протягом 2019 року на ім`я ОСОБА_3 було зареєстровано 15 голів свиней, з них 11 голів свиней зареєстровано 31.05.2019 року (Т.1 а.с. 64, Т.2 а.с. 165-166).
- З відповіді ОСОБА_3 від 04.07.2019 року підтверджується утримання останнім тварин у кількості 15 штук: 4 дорослих та 11 підсвинків (Т.1 а.с. 105).
- У відповідності до результатів перевірки дотримання відповідачем вимог податкового законодавства, проведеної за заявою позивачів від 07.08.2019 року, встановлено утримання ОСОБА_3 свиней в кількості 6 голів (Т.1 а.с. 116-117). Протягом 2017-2019 р.р. відповідачем ОСОБА_3 здійснювалась реєстрація та ідентифікація свиней (Т.1 а.с.143-145).
- 29.07.2019 року ОСОБА_3 отримав посвідчення №39 та зарахований до списку забійників (подвірного забою) по Хмільницькому району (Т.1 а.с. 160).
- У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 13.07.2012 року відповідач ОСОБА_3 являється власником житлового будинку та господарських споруд, що розташований в АДРЕСА_1 (Т.1 а.с. 162-163).
- У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 27.05.2019 року за відповідачем зареєстровано сарай «Д» та сарай «Е» (Т.1 а.с.164).
- Згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки відповідач являється власником земельної ділянки площею 0,0658 га, що в АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.165-167, 210).
- З технічного паспорту на житловий будинок по АДРЕСА_1 вбачається, що рік забудови самовільно збудованих сарай літ «Д» та сарай літ «Е» є 2013 (Т.1 а.с. 168-173, Т.2 а.с. 8).
- 22.07.2019 року у технічний паспорт на житловий будинок по АДРЕСА_1 внесені зміни з врахуванням знесеного сараю літ «Д» (Т.1 а.с. 175-180).
- Станом на 10.09.2019 рік за результатами перевірки Департаменту ДАБІ у Вінницькій області будівництво ОСОБА_3 відповідає законодавству (Т.1 а.с. 174, 230).
- 31.10.2019 року ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями до складу якого входить сарай «Е» (Т.2 а.с. 9).
- ОСОБА_3 неодноразово звертався до Хмільницького міського голови з заявами щодо самочинного будівництва позивачами у 2017-2018 р.р. криниць та затоплення стічними водами погребів (Т.1 а.с. 181-192).
- Ілюстративна таблиця помешкання ОСОБА_3 (Т.1 а.с. 193-199).
- 18.10.2019 року, 05.02.2020 року ПП фірмою «Профдезинфекція» було проведено профілактичну дератизацію присадибної ділянки відповідача в результаті якої гризунів та слідів життєдіяльності гризунів не виявлено (Т.1 а.с. 231, Т.2 а.с. 220).
- 10.10.2019 року головою вуличного комітету оглянуто спірну будівлю сараю «Е» та встановлено, що вона складається з двох частин, на подвір`ї відсутні складування відходів від домашніх тварин (Т.1 а.с. 232-237).
- Згідно відповіді виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 19.12.2019 року вбачається, що в Генеральному плані міста від 1994 року навколо території кладовища по АДРЕСА_1 була визначена санітарно-захисна смуга в межі якої входить вулиця Л. Ратушної (Т.2 а.с. 102-104).
- Згідно акту обстеження сусідніх будинковолодінь вулиць Л. Ратушної і Чайковського від 28.01.2020 року встановлено, що спірна господарська будівля під літ «Е» в якій утримуються свині розташована на відстані 5.05 м від межі домоволодіння ОСОБА_2 та 6 м від домоволодіння ОСОБА_5 . Від дворової вбиральні ОСОБА_2 до колодязя ОСОБА_1 відстань становить 2,9 м., від дворової вбиральні домогосподарства ОСОБА_6 до колодязя ОСОБА_1 відстань становить 10,3 м., від дворової вбиральні домогосподарства ОСОБА_7 до колодязя ОСОБА_1 відстань становить 13,7 м. Від літньої кухні ОСОБА_2 до спірного сараю ОСОБА_3 відстань становить 4,1 м (Т.2 а.с. 215-217,221-224).
- 01.04.1996 року ОСОБА_4 (матір позивача ОСОБА_2 ) вироком Хмільницького міського суду Вінницької області засуджена за ст. 101 ч.1 КК України за нанесення ОСОБА_8 , яка є дружиною допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_9 , тяжких тілесних ушкоджень (Т,2 а.с. 43-44).
- На ім`я ОСОБА_3 сектором з питань державної реєстрації Хмільницької РДА заведено реєстраційну справу №1837648905109 (Т.2 а.с.71-92).
Апеляційний суд переглядає ухвалене по справі судове рішення лише в частині задоволених судом позовних вимог. Спір, що виник в цій частині між сторонами, стосується законності утримання відповідачем на присадибній ділянці свиней та здійснення їх подвірного забою.
Стаття 41 Конституції України, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стаття 293 ЦК України передбачають право особи на повагу до житла і приватного життя, на безпечне для життя і здоров`я довкілля. Діяльність фізичної та юридичної особи, яка порушує ці права особи, є незаконною і може бути припинена за рішенням суду.
Відповідно до частин другої та п`ятої статті 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Законодавство України не містить прямого визначення поняття присадибної ділянки. З аналізу положень статті 121 Земельного Кодексу України вбачається, що присадибною земельною ділянкою є земельна ділянка, надана громадянинові для будівництва жилого будинку, господарських будівель і споруд.
Як вбачається з Договору купівлі-продажу земельної ділянки, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0658 га, що в АДРЕСА_1 , цільове призначення земельної ділянки: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Отже, належна ОСОБА_3 земельна ділянка є присадибною земельною ділянкою (Т.1 а.с.165-167, 210).
Дійсно, як вбачається зі змісту підпункту 7.6.7 ДБН Б.2.2.-12: 2018 «Планування і забудова територій» та Примітки до цього пункту, на присадибній земельній ділянці без розмежування та розподілу її на виробничу і житлову зону допускається утримання свиней згідно з санітарними та зооветеринарними нормами в кількості менше 10 голів.
Отже, в даному випадку не може бути застосовано правило щодо розмежування житлової і виробничої зони, проте утримання свиней все ж таки має відбуватися з дотриманням санітарних та зооветеринарних зон.
Суд в своєму рішенні послався саме на те, що при утриманні ОСОБА_3 свиней в сараї під літ. «Е» ним не дотримано санітарних норм і таке посилання суду є вірним, виходячи з наступного:
Так, у відповідності до підп.6.1.41 пункту 6.1 «Зона житлової забудови» ДБН 2.2-12.12.2018 «Планування і забудова територій», допустимі відстані від житлових будинків до господарських будівель і споруд закріплено у Таблиці 6.7., в якій зазначено, що допустимі відстань від господарських будівель (сараїв) для утримання худоби, інших тварин та птахів площею до 50 м, має становити: до житлових будинків та літніх кухонь – 15 м, а до питних колодязів – 20 м.
Причому в Примітці 2 до згаданого підпункту ДБН зазначено, що навіть за умови приєднання господарських будівель для утримання худоби і птиці до житлового будинку, має бути забезпечена санітарна відстань до житлових будинків суміжних землекористувачів, тобто законодавець не допускає будь-яких винятків з правила дотримання санітарної відстані до сусідніх будинків.
Статтею 15 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідеміологічного благополуччя населення» передбачено, що громадяни при проектуванні, розміщенні, будівництві та реконструкції споруд будь-якого призначення, зобов`язані дотримувати вимог санітарного законодавства.
У відповідності до п. 7 Ветеренарно-санітарних правил для боєнь, забійно-санітарних пунктів господарств та подвірного забою тварин «Ветеринарно-санітарні правила при подвірному забої тварин забій тварин, що належать власникам, здійснюється на бойні (забійному підприємстві) на договірних засадах. Подвірний забій тварин здійснюється під наглядом спеціаліста державної установи ветеринарної медицини. Власник тварини після забою прибирає всі відходи: вміст шлунку та кишечнику, кров тощо; спалює використану солому, ретельно дезінфікує і змиває брезент, дошки. Закопує відходи та забруднений верхній шар землі у спеціально відведеному місці на глибину не менше 1 метра. Дезінфікує місце, де проводився забій тварини. Спеціалісти державних установ ветеринарної медицини здійснюють нагляд щодо дотримання цих вимог.
Відтак, суд першої інстанції, встановивши, що сарай відповідача ОСОБА_3 , позначений в технічному паспорті літ «Е», розміщений на відстані від житлового будинку позивача ОСОБА_2 – 13,4 м, від літньої кухні – 5 м та від її колодязя на відстані – 9,9 м, а від колодязя позивача ОСОБА_1 на відстані 8 м., - дійшов вірного висновку, що в такому сараї, з огляду на вищезазначені норми, неможливо утримувати свиней та здійснювати їх подвірний забій, так як він розташований на відстані, меншій ніж закріплено ДБН, від житлових будинків та колодязів суміжних землекористувачів.
Тому доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження, адже відповідач ОСОБА_3 акцентує увагу лише на кількості тварин, які він може утримувати, проте не зважує на те, що таке утримання є допустимим лише за умови дотримання санітарних відстаней від житлових будинків (літніх кухонь) та колодязів суміжних землекористувачів. Посилання в апеляційній скарзі на те, що земельна ділянка невеликої площі, а ДБН затверджені ще при Радянському Союзі не заслуговують на увагу, оскільки ДБН 2.2-12.12.2018 «Планування і забудова територій» є чинними на сьогодні та їх положення повинні неухильно дотримуватися.
Стосовно доводів апеляційної скарги про надмірний розмір моральної шкоди, стягненої судом, слід зазначити, що суд першої інстанції повно, всебічно та ґрунтовно встановив обставини справи, дав оцінку відносинам між позивачами та відповідачем ОСОБА_3 , тривалість конфлікту, його суть. Посилання в апеляційній скарзі на те, що він, ОСОБА_3 усунув порушення щодо кількості тварин ще до звернення позивачів до суду, не заслуговують на увагу, так як моральна шкода спричинена самим фактом утримання і забою тварин в сараї та на присадибній ділянці, на яких таке утримання взагалі не допускається. Тим більше, в позові йдеться не про разове порушення, а про тривале використання господарської будівлі для утримання свиней та подвір`я для їх забою, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують вірного висновку суду першої інстанції, а тому також підлягають залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін.
Відтак, доводи апеляційної скарги не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, який повно та всебічно дослідив і оцінив фактичні обставини у справі, подані сторонами докази, вірно визначився з характером правовідносин, тому на підставі ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У відповідності до положень п. «в» п.п. 4 ч. 1 ст. 382, ст. 141 ЦПК України апеляційний суд здійснює розрахунок судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 висувають вимогу про стягнення з ОСОБА_3 на їх користь по 2000 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених ними у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується відповідними документами, а саме ордерами (а.с. 143, 147), належним чином завіреними копіями договорів від 02 вересня 2020 року про надання правової допомоги (а.с. 141, 145), актами наданих послуг по договору про надання правової допомоги по цивільній справі датованими 08 вересня 2020 року (а,с. 140, 144), квитанціями  № 91, 92  від 02 вересня 2020 року (а.с. 142, 146), відповідно до яких ОСОБА_1  та ОСОБА_10  у зв`язку з розглядом справи в апеляційному порядку за  апеляційною скаргою  ОСОБА_3  на рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року, понесли судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі по 2 000 грн кожна. Оскільки подана апеляційна скарга до задоволення не підлягає, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що з  ОСОБА_3  на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції та документально підтвердженні витрати на правничу допомогу.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 18 червня 2020 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2 000 (дві тисячі) гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2 000 (дві тисячі) гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Позивач ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 24.04.2013 року).
Позивач ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 24.06.2016 року).
Відповідач ОСОБА_3 (РНКПП НОМЕР_5 , паспорт НОМЕР_6 , виданий 21.07.2012 року).

Головуюча Т. М. Шемета

Судді: О. Ю. Береговий 

О. С. Панасюк