П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/3477/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Томчук Андрій Валерійович  
Суддя-доповідач -  Сторчак В. Ю.   
22 грудня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сторчака В. Ю. 
суддів:  Граб Л.С.  Іваненко Т.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління примусового виконання  рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування постанови, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області про скасування постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2020 ВП №60916760.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погодившись із прийнятим судовим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати у зв"язку з порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування всіх обставин справи, що призвело до неправильного її вирішення. З підстав викладених в апеляційній скарзі, апелянт просить прийняти нове рішення, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зокрема, апелянт зауважив, що виконання судового рішення органом Пенсійного фонду мало місце, а часткове невиконання судового рішення відбулось з незалежних від боржника причин, які є поважними у розумінні статей 63, 75 Закону України "Про виконавче провадження", що виключає можливість накладення штрафу на боржника. Дані обставини унеможливлюють проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення в інший спосіб.
Третя особа - Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області подало до суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просить задовольнити вимоги апеляційної скарги відповідача та скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, з підстав, викладених у даному відзиві.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, у відповідності до вимог ст. 311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши суддю-доповідача, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін з наступних підстав.
Судом встановлено, що Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 30.19.2019 у справі №120/749/19-а задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області    про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії. Вирішено визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за вислугу років під час її перерахунку з 89 % до 70 % від відповідних сум грошового забезпечення. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років в розмірі 89% від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
17.12.2019 судом по даній справі видано виконавчий лист, які передано до виконання Відділу примусового виконання рішень.
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 21.02.2019 відкрито виконавче провадження за виконавчим листом №120/749/19-а, виданими Вінницьким окружним адміністративним судом 17.12.2019 про:
-    Головне управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області здійснити з 01.01.2018 року перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 за вислугу років в розмірі 89% від відповідних сум грошового забезпечення з урахуванням проведених виплат.
Боржнику надано 10-денний строк робочих днів для виконання рішення суду.
Листом від 28.12.2020 № 5443/10-1-51/08 ГУ ПФУ У Вінницькій області повідомило виконавця, що боржником проведено розрахунок розміру пенсії стягувача який станом на 01.01.2018 склав - 6949,49 грн., виходячи з 89% грошового забезпечення пенсії та донараховано стягувачу кошти в сумі 29540,28 грн. за період з 01.01.2018 по 31.12.2019, що підтверджується розрахунком на доплату. сума доплати з 02.12.2019 по 31.12.2019 у розмірі 1381,72 грн. буде виплачено в січні 2019.    Сума заборгованості за період з 01.01.2018 по 03.11.2019 у розмірі 28158,56 грн. буде виплачена відповідно до Порядку №649, яким затверджено механізм погашення заборгованості, що утворилась внаслідок нарахування пенсійних виплат на виконання судових рішень після виділення коштів з Державного бюджету на цю мету.
На виконання вимог Порядку №649 ГУ надало витяг з реєстру рішень від 26.12.2019, виконання яких здійснюється за окремою бюджетною програмою.
З огляду на вказані обставини, боржник просив закінчити виконавче провадження    ВП №60916760 згідно із ст. 39 Закону України "Про виконавче провадження".
Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 30.06.2020 виконавчий лист №120/749/19-а, виданий Вінницьким окружним адміністративним судом 17.12.2019, повернуто стягувачу на підставі п. 9 ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження". У мотивувальній частині цієї постанови з посиланням на постанову КМУ №649 від 22.08.2018, якою затверджено Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду вказано, що відповідно до судової практики Верховного Суду України невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів, не може вважатись невиконанням судового рішення без поважних причин, а накладення штрафу, у такому випадку, жодним чином не захищає право особи на отримання бюджетних коштів. Також зазначено, що виконання судового рішення можливе лише за наявності відповідного бюджетного призначення коштів з Державного бюджету. Таким чином, постанови про накладення штрафу за невиконання судового рішення можуть бути винесені лише за умови, що судове рішення не виконано без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати таке судове рішення, проте не зробив цього. Поважними можуть вважатися об`єктивні причини, які унеможливили або значно ускладнили виконання рішення боржником, та які не залежали від його волевиявлення.
Також у оскаржуваній постанові вказано, що згідно ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження" повернення виконавчого документа стягувачу не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання.
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав, оскільки вважає, що рішення суду не виконано і вважати належним виконанням те, що рішення суду буде виплачено в порядку, встановленому постановою КМУ від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", немає законодавчих підстав.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обгрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки  оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1    ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", з посиланням на те, що    законом    встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такою, що не ґрунтується на вимогах    закону    та підлягає скасуванню судом.
Колегія суддів, за результатом апеляційного розгляду справи, погоджується з висновками Вінницького окружного адміністративного суду. Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами, апеляційний суд враховує наступне.
Відповідно до частини 1 статті 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно із статтею 1 Закону України від 02.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (далі Закон №1404-VIII, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (пункт 1 частини 2 статті 18 Закону №1404-VIII).
Відповідно до частини 6 статті 26 Закону №1404-VIII за рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню, рішень про встановлення побачення з дитиною).
Згідно з частиною 1 статті 63 Закону №1404-VIII за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною 6 статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
Згідно з пунктом 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу, якщо законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
Зі змісту постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2020 №ВП60916760 вбачається, що обставини виконання судового рішення, повідомлені державному виконавцю боржником, виключають можливість вчинення державним виконавцем подальших виконавчих дій в порядку статей 63, 75 "Про виконавче провадження" та фактично не містять жодного обґрунтування наявності підстав для повернення виконавчого документу, з якими пункт 9 частини 1 статті 37 Закону України "Про виконавче провадження" пов`язує можливість повернення виконавчого документу стягувачу, не зважаючи на те, що спірна постанова винесена саме на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.
В оскаржуваній постанові про повернення виконавчого документа стягувачу від 30.06.2020 №ВП60916760 не вказано, яким Законом, що встановлює заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, керувався державний виконавець.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта відносно того, що невиконання судового рішення позивачем в частині виплати грошових коштів особі, за відсутності відповідного фінансового забезпечення та фактичної відсутності коштів не може вважатись невиконанням такого рішення без поважних причин, а виплата суми перерахованої пенсії в майбутньому в порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649 "Питання погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішеннями суду", і є тією обставиною, що виключає можливість виконання відповідного рішення.
В даному випадку відповідачем не конкретизовано норму Закону, якою встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а в свою чергу постанова КМУ №649 не є тим нормативно-правовим актом, що виключає можливість повернення виконавчого документу стягувачу на підставі пункту 9 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що спеціальним законом, який регулює порядок виконання судових рішень, є Закон України "Про виконавче провадження". А посилання в оскаржуваній постанові    на Порядок погашення заборгованості з пенсійних виплат за рішенням суду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2018 №649, не є достатньою та мотивованою підставою для повернення виконавчого документа стягувачу, оскільки цей Порядок визначає механізм погашення заборгованості, що утворилася внаслідок нарахування (перерахунку) пенсійних виплат на виконання судових рішень, за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті Пенсійному фонду України на цю мету. 
Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 22.08.2019 у справі № 1140/3479/18.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 9 ч. 1    ст. 37 Закону України "Про виконавче провадження", з посиланням на те, що    законом    встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення - є такою, що не ґрунтується на вимогах    закону    та підлягає скасуванню судом.
Отже, за результатом апеляційного розгляду справи колегія суддів підтримує позицію суду першої інстанції, що дії відповідача у спірних правовідносинах, що виникли між сторонами не відповідають критеріям, які наведені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені без розгляду судом першої інстанції.
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що Вінницький окружний адміністративний суд не допустив неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Управління забезпечення примусового виконання рішень у Вінницькій області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) залишити без задоволення, а  рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Сторчак В. Ю.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Граб Л.С.    Іваненко Т.В.