УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/3196/19
Провадження № 22-ц/4820/1186/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

06 жовтня 2020 року м. Хмельницький
Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю: позивача, її представника та представника відповідача 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/7681/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Лещенко Андрієм Вікторовичем, на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року у складі судді Цішковського В.А. по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.
Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд
в с т а н о в и в:
У грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути із ОСОБА_1 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від всіх видів його доходів на місяць, проте не менше 50% відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. 
На підтримання заявлених вимог позивач вказувала, що 30 грудня 2015 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, після укладення шлюбу вони проживали в Литовській Республіці, оскільки відповідач є громадянином цієї країни. Під час перебування в шлюбі в них народилося двоє дітей – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
В кінці червня 2019 року вони приїхали в Україну і почали проживати в с. Григорівка, Старокостянтинівського району, проте в липні 2019 року відповідач залишив її з дітьми та поїхав проживати в Литовську Республіку, забравши із собою свідоцтва про народження дітей і з того часу коштів на утримання дітей не дає, добровільно сплачувати кошти не бажає, хоча в Литовській Республіці на наших дітей отримує соціальну допомогу в розмірі 1400 Євро.
Заочним рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки від всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, прочинаючи з грудня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття та судовий збір в сумі 840 грн.
Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 06 травня 2020 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 – адвоката Лещенко Андрія Вікторовича про перегляд заочного рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року залишено без задоволення.
ОСОБА_5 через свого представника – адвоката Лещенко А.В. подав апеляційну скаргу на заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року. Представник апелянта посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідач, який є громадянином Республіки Литва, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 жодного разу не був належним чином повідомлений про розгляд справи, не отримував ніяких документів в тому числі позовної заяви та судової повістки, тому взагалі не знав про розгляд даної справи, хоча позивач достеменно знала що відповідач є громадянином іншої країни, проте правильної його адреси в позові не вказала. Крім того, ОСОБА_5 останній раз приїжджав в Україну у серпні 2019 року, що підтверджується відміткою в його закордонному паспорті. Таким чином, судом першої інстанції порушено положення Договору про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 07 липня 1993 року, ратифікований ВРУ 17 грудня 1993 року, оскільки у випадку якщо відповідач у справі є громадянином держав учасниць Договору і проживає на її території, він має бути повідомлений про час і місце судового розгляду справи за позовом до нього відповідно до положень Договору та Інструкції: за дорученням суду України, направленим через головні територіальні управління юстиції до Міністерства юстиції України, крім того, суд не здійснив переклад процесуальних документів на литовську мову і навіть не намагався направити їх у визначеному договором порядку до Литви на адресу проживання відповідача чим порушив його право на доступ до суду. Також посилається представник апелянта, що за таких обставин суд не мав необхідних умов для проведення заочного розгляду справи, через неналежне повідомлення відповідача по справі, крім того, вирішуючи питання про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження суд порушив вимоги ст.. 274 ЦПК України та не врахував критерії складності справи. Крім того, посилається представник апелянта на невірне застосування судом норм матеріального права, оскільки задовольняючи позовні вимоги позивача суд не врахував, що неповнолітні діти є громадянами Литви, що підтверджується їх закордонними паспортами і помилково до даних правовідносин з іноземним елементом застосував норми Сімейного кодексу України, які не підлягали застосуванню у цій справі та не застосував Закон України «Про міжнародне приватне право», який регулює приватно - правові відносини та право Литви, яке регулює майнові відносини між батьками та дітьми. Також зазначає адвокат Лещенко А.В., що ОСОБА_2 надала суду неправдиві відомості та не повідомила суд І інстанції про те що вона на час звернення до суду має дозвіл на постійне місце проживання у Литовській Республіці, тому внаслідок Закону України «Про міжнародне приватне право» та міжнародного договору спори щодо прав і обов`язків батьків по відношенню до дітей, в тому числі і питання утримання дітей, а також щодо припинення шлюбу повинні вирішуватись відповідно до законодавства Республіки Литви. Крім того, твердження ОСОБА_2 про те що відповідач взагалі не надає їй коштів на утримання дітей є неправдивими та не відповідають дійсності, оскільки відповідач перераховує кошти на утримання дітей, що підтверджується касовими документами з литовського банку. Насправді через ОСОБА_2 незаконно утримує доньок на території України всупереч волі батька, хоча вони є громадянами Республіки Литва.
З огляду на доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_5 та його представник – адвокат Лещенко А.В. просили скасувати заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Заслухавши учасників справи та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з закриттям провадження в справі з наступних підстав.
У відповідності до ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Так судом встановлено, що 30 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області зареєстровано шлюб між громадянином Литовської Республіки ОСОБА_5 та громадянкою України ОСОБА_2 . 
Після укладення шлюбу подружжя проживало в Литовській Республіці.
В шлюбі у сторін на території Литовської республіки в м. Вільнюс ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 дочка ОСОБА_4 , що підтверджується копіями записів про народження, де зазначено, що діти є громадянами Литви.
30 травня 2018 року на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в м. Вільнюс Литовської Республіки було видано паспорт № 24715621, в якому зазначено, що ОСОБА_3 народилась в Литовській Республіці, є громадянкою Литовської Республіки та має персональний номер НОМЕР_1 .
17 червня 2019 року на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в м. Вільнюс Литовської Республіки було видано паспорт № НОМЕР_2 , в якому зазначено, що ОСОБА_4 народилась в Литовській Республіці, є громадянкою Литовської Республіки та має персональний номер НОМЕР_3 .
Отже обидві дитини є громадянами Литовської Республіки, що підтверджується копіями записів про народження та закордонних паспортів. В той же час в справі відсутні дані про громадянство дітей як громадян України.
Відповідно до довідки про зареєстрованих власників від 02 серпня 2019 року № (2019-PS)-1864 за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , який є власником житла, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований 18 травня 2016 року, ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_9 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована 29 липня 2016 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрована 10 червня 2019 року (а.с. 47).
Отже відповідач ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 є громадянами Литовської Республіки та мають зареєстроване місце проживання саме на території Литовської Республіки. 
Знову ж таки в матеріалах справи відсутні дані про реєстрацію місця проживання дітей на території України. 
Відповідно до наявної в справі довідки громадянин Литовської Республіки ОСОБА_6 за період з 01 липня 2016 року по 31 січня 2017 року отримував виплату по догляду за дитиною в середньому в розмірі 1424,01 Євро, а після відрахування податків 1124,97 Євро щомісяця на протязі вказаного періоду від держави - Литовська Республіка.
В червні 2019 року ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та їх спільні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 приїхали на територію України в с. Григорівка Старокостянтинівського району Хмельницької області. В серпні 2019 року відповідач ОСОБА_5 виїхав до свого постійного місця проживання на територію Литовської Республіки.
24 жовтня 2019 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2 до дільничого суду м. Вільнюса Литовської республіки, в якому поряд з іншими вимогами, просив суд визначати місце постійного проживання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 разом з ним, стягнути з ОСОБА_2 на його користь на утримання дітей аліменти у відповідному розмірі.
В грудня 2019 року ОСОБА_2 подала до Старокостянтинівського районного суду позов в даній цивільній справі про стягнення ОСОБА_5 на її користь аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
При цьому в позові вона вказала фактичне проживання відповідача ОСОБА_5 : АДРЕСА_1 .
Згідно ст. 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.
У відповідності до ст. 497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Відповідно ст.ст. 16, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. 
       7 липня 1993 року між Україною та Литовською республікою було укладено
Договір про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, який ратифікований постановою Верховної Ради України N 3737-XII від 17 грудня 1993 року. 
       Ст. 21 цього Договору визначено, що якщо цей Договір не встановляє іншого, суди кожної з Договірних Сторін компетентні розглядати цивільні та сімейні справи, коли відповідач має на її території місце проживання (ч.1). 
       Суди Договірних Сторін розглядають справи і в інших 
випадках, якщо про це є письмова угода сторін. При наявності такої 
угоди суд за місцем проживання відповідача припиняє провадження по 
справі за його заявою, якщо така заява зроблена до подання 
заперечень по суті позову. Виключна компетенція судів не може бути 
змінена угодою сторін (ч.2).
       Ст. 28 Договору передбачено, що правовідносини між батьками і дітьми визначаються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої вони 
мають спільне місце проживання (ч. 2). 
       Якщо місце проживання будь-кого з батьків і дітей знаходиться на території іншої Договірної Сторони, то правовідносини між ними визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина (ч.3).
       Для винесення рішень щодо правовідносин, вказаних в 
пунктах 1-4 цієї статті, компетентні суди Договірної Сторони, 
закони якої повинні застосовуватися у таких випадках (ч.5).
        По справі достеменно встановлено, що неповнолітні діти сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на утримання яких позивач просить стягнути на її користь аліменти, є громадянами Республіки Литва, на час подачі позову проживали з матір`ю на території України, хоча мають зареєстроване постійне місце проживання на території Литовської Республіки.
       Відповідач ОСОБА_5 є громадянином Республіки Литва, на час подачі позову постійне проживав та мав зареєстроване місце проживання в АДРЕСА_1 , про що позивач зазначила в позовній заяві, вказавши дане місце проживання відповідача як фактичне.
       Крім того за вказаною адресою на час подачі позову також зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_2 в Литовській Республіці.
За таких обставин, оскільки неповнолітні діти сторін: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відповідач ОСОБА_5 є громадянами Республіки Литва, мають зареєстроване постійне місце проживання на території Литовської Республіки, діти на час подачі позову проживали з матір`ю на території України без реєстрації місця їх проживання, а відповідач на території Литовської Республіки, то у відповідності до ст.ст. 16, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 21, 28 Договору між Україною та Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, 7 липня 1993 року, який ратифікований постановою Верховної Ради України N 3737-XII від 17 грудня 1993 року, при вирішенні спору між сторонами про стягнення з відповідача, громадянина Республіки Литва, на користь позивача, громадянки України, аліментів на утримання їх двох спільних неповнолітніх дітей, які є громадянами республіки Литва, підлягає застосуванню законодавство Республіки Литва.
В зв`язку з цим за ч.1 ст. 21, ч. 5 ст. 28 Договору між Україною та Литовською Республікою про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 7 липня 1993 року, який ратифікований постановою Верховної Ради України N 3737-XII від 17 грудня 1993 року, компетентним судом для винесення рішень щодо правовідносин щодо утримання дітей між батьком і дітьми є компетентний суд Республіки Литва? а не Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області Держави Україна.
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув та помилково прийняв до провадження та розглянув дану цивільну справу, хоча такий спір не підлягав розгляду в порядку цивільного судочинства на території України, а має розглядатись компетентним судом Республіки Литва. 
У відповідності до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
      На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року підлягає скасуванню, а провадження в даній цивільній справі слід закрити на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 374, 377, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником – адвокатом Лещенко Андрієм Вікторовичем, задовольнити частково.
Заочне рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 17 лютого 2020 року скасувати.
Провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.
Судді А.М. Костенко 
Р.С. Гринчук 
                                                                                                      Л.М. Грох