ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 357/5511/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції:Орєхов О.І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  13 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ

          Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Карпушової О.В., суддів: Губської Л.В., Епель О.В., секретар судового засідання Гордієнко Л.М., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу інспектора роти №1 взводу №1 батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Кравчука Олександра Анатолійовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 роти 1 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кравчук Олександра Анатолійовича про скасування постанови

                                                В С Т А Н О В И В :

09 червня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до поліцейського 1 роти 1 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кравчук Олександра Анатолійовича, яким просив визнати протиправною та скасувати постанову серії ЕАМ № 2607810 від 30 травня 2020 року про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок, провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП - закрити. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, під час руху ним не було порушено правил дорожнього руху, що передбачає відповідальність за ч. 2 ст. 122 КУпАП, тому вищезазначена постанова прийнята з порушенням його прав та чинного законодавства, є необґрунтованою, незаконною та підлягає скасуванню.
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2020 р.  позовні вимоги задоволено.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова не містить визначених та обов`язкових реквізитів, передбачених ч. 3 ст. 283 КУпАП та додатком 5 до Інструкції, а саме: не вказано точне місце скоєння правопорушення.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати судове рішення, як таке, що прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимоги.    
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що відповідач діяв в межах та у спосіб визначений законом, оскаржувана постанова  прийнята з дотриманням норм КУАП, зазначення у постанові адреси вул. Сквирське шосе, 236, м. Церква, замість вул. Сквирське шосе, 248, м. Церква  є лише опискою.
      Сторони в судове засідання не з`явилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлялися належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін не перешкоджає розгляду справи.
Згідно до п.2 ч.1 ст. 311 КАС України  у разі неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що зі змісту Постанови Серії ЕАМ № 2607810 від 30 травня 2020 року вбачається,   ОСОБА_1 , 30.05.2020 о 12 год 01 хв у м. Біла Церква, Сквирське шосе, біля будинку 236, керуючи автомобілем «ХЮНДАЙ», номерний знак НОМЕР_1 , здійснив проїзд перехрестя на заборонений червоний сигнал світлофора, при цьому перетнувши подвійну суцільну лінію горизонтальної дорожньої розмітки, чим порушив п. 8.7.3.е) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - ПДР), за що адміністративна відповідальність передбачена ч. 2 ст. 122 КУпАП..
Вказані обставини підтверджені відповідними доказами і не є спірними.
Відповідно до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 19 Конституції України передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.      
Частиною 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП) передбачено адміністративну відповідальність за порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди.         
Єдиний порядок дорожнього руху на всій території України визначено Правилами дорожнього руху, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (надалі - «Правила дорожнього руху», ПДР).
Пунктом 1.9 ПДР встановлено, що особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно п. 8.7.3.е), ПДР червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух. 
З огляду на приписи частини першої статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, іншими документами.
Частиною першою статті 280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» встановлено, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. 283 та 284 КУпАП. У ній, зокрема потрібно навести докази, на яких ґрунтуються висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
При цьому, відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення.
Як вже було встановлено, що у Постанові зазначена адреса місця скоєння адміністративного правопорушення і розгляду справи - м. Біла Церква по вул. Сквирське шосе, 236, проте вони фактично знаходились біля приміщення магазину «Фора», який розташований за адресою: м. Біла Церква, вул. Сквирське шосе, 260а, а світлофор, на червоне світло якого, зі слів працівника поліції, він проїхав, розташований навпроти будинку № 248 по вул. Сквирське шосе в м. Біла Церква.
Однак, із запису, наданого апелянтом, фактично підтверджено відсутність світлофору за адресою: вул. Сквирське шосе, 236, м. Біла Церква.
Відсутність світлофора за адресою м. Біла Церква по вул. Сквирське шосе, 236 також підтверджується листом Департаменту ЖКГ Білоцерківської міської ради за № 1038 від 09.06.2020 р.
Отже, враховуючи встановлене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відповідачем при складанні спірної постанови не було дотримано вимог ст. 283 КУпАП, через що неможливо стверджувати про правомірність прийняття постанови від ЕАМ № 2607810 від 30 травня 2020 року про накладення на позивача адміністративного стягнення за порушення ч. 2 статті 122 КУпАП у виді штрафу в розмірі 425 гривень 00 копійок.
Посилання відповідача на описку у постанові не заслуговують на увагу, оскільки ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів щодо її виправлення надано не було.
Отже, доводи апелянта не спростовують вірних висновків суду першої інстанції.
На підставі вищезазначеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відсутні підстави для його скасування.              
Відповідно до частини першої статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 229, 242, 272, 286, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

                                         П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу інспектора роти №1 взводу №1 батальйону патрульної поліції в місті Біла Церква управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старший лейтенант поліції Кравчука Олександра Анатолійовича на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2020 р. - залишити без задоволення.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 липня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до поліцейського 1 роти 1 Батальйону патрульної поліції в м. Біла Церква Управління патрульної поліції у Київській області Департаменту патрульної поліції старшого лейтенанта поліції Кравчук Олександра Анатолійовича про скасування постанови, залишити без змін.            
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:                                                                                                     О.В. Карпушова  

                                                                                                             Л.В. Губська

                                                                                                              О.В. Епель