УХВАЛА        
 
15 жовтня 2020року
м. Київ
 
справа № 620/827/16
провадження № 61-14825ск20 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М.,                 Кузнєцова В. О.
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» (далі - ТОВ «АІСЕ Україна») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У грудні 2016 року ТОВ «АІСЕ Україна» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просило стягнути з останніх в солідарному порядку, з боржника та поручителів, наявну заборгованість за угодою від 11 червня 2008 року в загальному розмірі 60 573 грн 81 коп., яка складається з суми чистого внеску - 49 025 грн 91 коп. та внесків в оплату послуг позивача в розмірі 11 547 грн 90 коп.
 
Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від                   10 березня 2020 року в задоволенні позову ТОВ «АІСЕ Україна» відмовлено.
 
Місцевий суд, відмовляючи в задоволенні позову ТОВ «АІСЕ Україна», виходив з того, що зобов`язання ОСОБА_1 виконано у повному обсязі, про що свідчить розрахунок платежів останнього за Угодою                  № 194715, наданий позивачем та який підтверджено копіями квитанцій про оплату Внесків, наданими 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 , згідно з якими до моменту звернення позивача до суду сплачено                 81 072 грн 06 коп. Решта суми - 547 грн 68 коп. сплачена                         ОСОБА_1 22 грудня 2016 року згідно з квитанцією № 8. З лютого 2014 року для розрахунку щомісячних внесків позивачем використовувалася поточна ціна автомобіля марки «ЗАЗ Lanos», проте позивачем не надано суду доказів про повідомлення ОСОБА_1 про таку заміну в установленному законом порядку. Протягом дії Графіку внесків, визначених у Додатку № 1, яких мало бути 100 щомісячних платежів, ОСОБА_1 не отримував жодного повідомлення про збільшення ціни автомобіля. Повідомлення про збільшення обсягу зобов`язання ОСОБА_1 за Угодою № 174915, порівняно із визначеним у Додатку № 3 від 28 липня 2011 року поручителям за договором поруки від 05 серпня 2011 року ОСОБА_2 та                             ОСОБА_3 позивач не направляв та згоду на їх збільшення від поручителів не отримував. На момент розгляду справи судом їх згода на збільшення обсягу зобов`язань ОСОБА_1 , забезпечених порукою, відповідно до договору поруки від 05 серпня 2011 року, також відсутня. Крім того, на день розгляду справи в суді це зобов`язання виконано у повному обсязі, тому договір поруки є припиненим. 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року апеляційну скаргу ТОВ «АІСЕ Україна» задоволено частково.
Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від                           10 березня 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ТОВ «АІСЕ Україна» задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                         ТОВ «АІСЕ Україна» заборгованість у розмірі 54 715 грн 34 коп., яка складається з 12 448 грн 53 коп. - заборгованості зі сплати щомісячних цілих внесків, 31 610 грн 68 коп. - заборгованості зі сплати чистих внесків та 10 656 грн 13 коп. - заборгованості зі сплати внесків в оплату послуг.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 54 715  грн 34 коп., яка складається з 12 448 грн 53 коп. - заборгованості зі сплати щомісячних цілих внесків, 31 610 грн 68 коп. заборгованості зі сплати чистих внесків та 10 656 грн 13 коп. - заборгованості зі сплати внесків в оплату послуг.
У задоволенні іншої частини позову ТОВ «АІСЕ Україна» відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Апеляційний суд, частково задовольняючи позов ТОВ «АІСЕ Україна», виходив з того, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 виконані взяті на себе зобов`язання за Угодою від 11 червня 2008 року, укладеною з позивачем, що є його процесуальним обов`язком. Крім того, доказів повного виконання відповідачами умов укладеної Угоди та Додатків до неї матеріали справи не містять. Порядок визначення розмірів щомісячних внесків передбачено умовами Угоди та Додатків до неї, які                                        ОСОБА_1 зобов`язався виконати, а ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , уклавши договір поруки та уявляючи зміст зобов`язань ОСОБА_1 , погодились відповідати перед кредитором за їх виконання.
 
У жовтні 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду касаційної інстанції з касаційною скаргою на постанову Харківського апеляційного суду від     16 вересня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 10 березня 2020 року.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Предметом позову ТОВ «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 є стягнення боргу, ціна позову в загальному розмірі становить 60 573 грн 81 коп., яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб                                 (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа № 620/827/16 є малозначною згідно з наведеними приписами ЦПК України.
 
Касаційна скарга не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішення ухвалене в малозначній справі.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Харківського апеляційного суду від 16 вересня 2020 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.
 
Судді:	В. С. Жданова	
 	В. М. Ігнатенко	
 	В. О. Кузнєцов