Єдиний унікальний номер 229/7908/19 
Номер провадження 22-ц/804/3216/20        

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
24 листопада 2020 року                        Донецький апеляційний суд у складі:

судді-доповідача    Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Корчистої О.І., Космачевської Т.В., 

розглянувши у м. Бахмут Донецької області у приміщенні суду в письмовому провадженні цивільну справу № 229/7908/19 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Українська залізниця" про стягнення заборгованості по заробітній платі, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року у складі судді Лебеженко В.О., повний текст рішення складений 20 серпня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Укрзалізниця) про стягнення заборгованості по заробітній платі.
Зазначив, що перебував у трудових відносинах з відповідачем, працював інженером відділу з перевірки земляного полотна інженерно-геологічної бази Дорожної лабораторії діагностики колії Виробничого підрозділу "Ясинуватська дистанція колії" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця".
Наказом № 7363/ДН-ОС від 10 липня 2017 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України  у зв`язку зі скороченням штату. 
Посилаючись на те, що відповідач до теперішнього часу розрахунок з ним не провів, просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 14 355 грн. 79 коп. за період з березня по липень 2017 року.  
Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (ПАТ "Укрзалізниця") з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство "Українська залізниця" (скорочене найменування АТ "Укрзалізниця").
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено у повному обсязі.
В обґрунтування прийнятого рішення суд першої інстанції зазначив, що втративши контроль і доступ до своїх виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться на території міста Донецька та Донецької області, які тимчасово не контролюються державними органами влади України,  у тому числі до первинних документів з обліку трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року,  відповідач ПАТ "Укрзалізниця" не мало об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. 
На думку суду першої інстанцій наведене  спростовує доводи позивача про те, що відповідач був обізнаний про обов`язки перед ним про виплату заборгованості по заробітній платі та мав виконати їх у повному обсязі. Між відповідачем АТ "Укрзалізниця" його працівниками, зокрема ОСОБА_1 , з березня 2017 року виникли та дотепер існують обставини непереборної сили, які відповідач не міг передбачити чи відвернути, що завдало збитків підприємству в цілому, так і його працівникам, у період існування яких АТ "Укрзалізниця" об`єктивно з незалежних від нього причин було позбавлено можливості виконати зобов`язання, передбачені умовами договору, та обов`язки згідно із законодавчими та іншими нормативними актами щодо своїх працівників,  у тому числі щодо позивача.
Крім того, документи, а саме розрахунки  заробітної плати за березень - липень 2017 року, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, не завірені належним чином, їх походження суду не відомо, тому вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами. 
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставини справи та невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам. Зазначає, що відповідач не виконав свого обов`язку з оплати праці позивача, розмір заявленої позивачем до стягнення суми  невиплаченої заробітної плати відповідачем не спростований. На підтвердження факту роботи позивача у відповідача у період з 01 березня 2017 року по 17 липня 2017 року ним були надані первинні документи, на підставі яких проводилося нарахування заробітної плати і які відповідачем не спростовані.  На підставі наведеного позивач просить скасувати рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20 серпня 2020 року та постановити нове рішення по суті його позовних вимог.  
З інших підстав судове рішення позивачем не оскаржувалося.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 01 жовтня 2020 року за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 відкрито апеляційне провадження (а.с. 120).
Позивачем ОСОБА_1 копія ухвали про відкриття апеляційного провадження від 01 жовтня 2010 року отримана 08  жовтня 2020 року, відповідачем АТ "Укрзалізниця" копія ухвали про відкриття апеляційного провадження та копія апеляційної скарги позивача отримана 07 жовтня 2020 року, що підтверджено рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (а.с. 123, 124).   
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року справу відповідно до ч. 1 ст. 369, ч. 13 ст. 7 ЦПК України призначено до розгляду в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи), оскільки ціна позову у ній складає 14 355 грн. 79 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, сторони клопотання про розгляд справи у суді апеляційної інстанції з їх повідомленням не заявили та справа не відноситься до тих, які відповідно до ч. 4 ст. 274 ЦПК України не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 127 - 128).
Відповідачем АТ "Укрзалізниця" до апеляційного суду надано письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача, в якому посилається на те, що суд ухвалив по суті спору законне рішення, яке не підлягає скасуванню, правомірно застосував норми матеріального права. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_1 підлягає задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. 
Оскаржуване відповідачем рішення в повній мірі не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з відповідачем. На підставі наказу про звільнення № 7363/ДН-ОС від 10 липня 2017 року його звільнено з посади інженера відділу з перевірки земляного полотна інженерно-геологічної бази дорожної лабораторії діагностики залізничної колії ВП "Ясинуватська дистанція колії" СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" РФ "Донецька залізниця" ПАТ "Українська залізниця" за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням штату. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень " регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" та підписано в.о. начальника дирекції залізничних перевезень ОСОБА_2 . В наказі зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 26 днів невикористаної відпустки та виплату одноразової грошової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с. 30).
На підтвердження не виплаченої заробітної плати позивачем надані суду  розрахункові листи за березень - липень 2017 року (а.с. 17-21).
Наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236-ДН було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20 березня 2017 року (а.с. 45). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по заробітній платі за період з березня 2017 року по липень 2017 року, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунки  заробітної плати, які додані позивачем до позовної заяви на підтвердження своїх вимог, без номерів та дат не є належними доказами, тому вони не можуть бути визнані судом належними та допустимими доказами. Матеріали справи не містять доказів на підтвердження, що у спірний період позивач являвся на робоче місце, за ним зберігався середній заробіток за час простою. Зазначені обставини не підтверджені належними, допустимими, достовірним, достатніми доказами, зокрема табелями обліку робочого часу, журналом обліку приходу-уходу працівників, які знаходяться у простої, з підписом працівника, табуляграмами.  
Апеляційний суд не погоджується з такими висновками суду першої інстанції. 
Надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з наказом начальника СП "Донецька дирекція залізничних перевезень" від 17 березня 2017 року № 236-ДНД про встановлення з 20 березня 2017 року у виробничому підрозділі, в якому працював позивач, простою з причин, незалежних від працівників,  а також з наказом № 7363/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору,  яким визначено право позивача на компенсацію за 26 днів невикористаної відпустки та на виплату вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. 
Статтею 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
Судовий захист є одним з найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства, а предметом позову є цивільні права, які, на думку позивача, є порушеними, оспореними чи невизнаними.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.
Відповідно до ст. 115 КЗпП України, ст. 24 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.
За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.
Таким чином, роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано, що забезпечує реалізацію одного із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці.
Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
Згідно матеріалів справи, зокрема відзиву на позовну заяву, відповідач не оспорює той факт, що при звільненні позивача розрахунок з ним не проведено. Відповідач посилається на те, що робоче місце позивача фактично знаходилось на території, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому через відсутність зв`язку з виробничими підрозділами та не передачею з непідконтрольної території первинних документів, на підставі яких здійснюється нарахування заробітної плати й інші виплати, нарахування заробітної плати працівникам з 16 березня 2017 року не проводилося.
Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. 
Відповідно до ст. 8 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-XIV "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. 
Відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів. 
Враховуючи, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), що обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.
Доводи АТ «Укрзалізниця» про те, що з березня 2017 року до дирекції не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року не можуть стати підставою для відмови позивачу у задоволенні заявлених вимог.
Згідно правового висновку Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, який викладений у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 243/5469/17, відомості щодо виплати заробітної плати не обмежуються лише первинною документацією роботодавця. Отже відсутність у відповідача первинної документації не є підставою для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати.
Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
До суду позивач надав розрахунки заробітної плати за березень-липень 2017 року, згідно яких ОСОБА_1 нараховувалася заробітна плата за вказаний період.
Згідно наданих позивачем розрахунків  позивачу ОСОБА_1 нарахована заробітна плата за березень 2017 року - 3 682 грн. 68 коп. (до виплати 2 928 грн. 40 коп.), за квітень 2017 року - 2 752 грн. 39 коп. (до виплати 2 188 грн. 65 коп.), за травень 2017 року - 740 грн. 13 коп. (до виплати - 588 грн. 53 коп.), за червень 2017 року - 162 грн. 14 коп. (до виплати - 128 грн. 94 коп.), за липень 2017 року - 10 646 грн. 43 коп., з яких 4 759 грн. 56 коп. - компенсація за невикористані 26 днів відпустки, 5 541 грн. 47 коп. - грошова допомога при звільненні (до виплати - 8 521 грн. 27 коп.) (а.с. 17 - 21). 
Згідно наданої відповідачем довідки про доходи № 290/2 ОСОБА_1 за березень 2017 року нарахована заробітна плата у розмірі 1 325 грн. 74 коп., до видачі 1054 грн. 21 коп. (а.с. 67). 
До матеріалів справи залучено Відомість на виплату грошей № 17 за березень 2017 року, у відповідності до якої позивач 25 липня 2017 року отримав 1 054 грн. 21 коп. (а.с. 68-70).
Відомості, зазначені у наданих позивачем розрахунках заробітної плати за березень - липень 2017 року узгоджуються з іншими доказами по справі, зокрема, наказом начальника структурного підрозділу "Донецької дирекції залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД, згідно якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольною українській владі територією, встановлено початок простою з 20 березня 2017 року для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції; призначено відповідальними за облік працівників, які знаходяться на простої, начальників відповідних виробничих підрозділів; оплату за час простою не з вини працівників передбачено проводити з розрахунку двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу) за весь час простою згідно графіку роботи.
Даний наказ узгоджується з нормою ст. 113 КЗпП України, згідно якої час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
На підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог ОСОБА_1 додав до позовної заяви копію трудової книжки з відміткою від 17 липня 2017 року про звільнення  у зв`язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 16), копію наказу (розпорядження) № 7363/ДН-ОС від 10 липня 2017 року про його звільнення з посади інженера Відділу з перевірки земляного полотна Інженерно-геологічної бази Дорожної лабораторії діагностики залізничної колії  Виробничого підрозділу «Ясинуватська дистанція колії» з виплатою грошової компенсації за 26 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги (а.с. 30), а також розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року (а.с. 17-21).
Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, відповідно до яких позивачем у  березні 2017 року відпрацьовано 8 днів, 10 днів перебував на простої; у квітні 2017 року 8 днів перебував на простої, 5 днів у відпустці; у травні 2017 року  1 день перебував на простої, 3 дні у відпустці; у  червні 2017 року 1 день перебував на простої, 19 днів у відпустці; у липні 2017 року 1 день перебував на простої, 10 днів у відпустці (а.с. 22-26). 
З урахуванням обставин справи, оскільки підрозділ, в якому працював позивач, територіально знаходиться на непідконтрольній українській владі території - місто Ясинувата Донецької області, позивач обмежений у можливостях надати усі первинні документи щодо своєї трудової діяльності, з огляду на що спір між сторонами слід вирішувати на підставі доказів, що є у справі.
Посилаючись у відзиві на позовну заяву та у відзиві на апеляційну скаргу позивача на відсутність об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків, відповідач конкретних заперечень щодо сум оплати за час простою за березень - липень 2017 року не наводить та не спростовує докази, надані до суду позивачем.
Доводи відповідача про те, що з березня 2017 року до структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" не надходять документи для нарахування заробітної плати, що на підконтрольній Україні території відсутня первинна документація для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не спростовують вимоги позивача, оскільки згідно наказу начальника структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" від 17 березня 2017 року № 236/ДНД відповідальними за облік явки працівників, які знаходяться на простої, було призначено начальників відповідних виробничих підрозділів та саме виробничі підрозділи здійснювали нарахування заробітної плати своїм працівникам. 
Відповідно до ч. 4 ст. 97 КЗпП України, ст. 22 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.
Оскільки в період простою, встановленого структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень", до складу якого входив виробничий підрозділ "Ясинуватська дистанція колії", позивач на виконання наказу виходив на своє робоче місце до дня звільнення, що підтверджується наданими  табелями  обліку використання робочого часу, розрахунками заробітної плати, та на день звільнення позивача наказ про встановлення простою скасовано не було, у відповідача відсутні підстави не здійснювати позивачу оплату за час простою.
Позивачем на підтвердження розміру нарахованої йому заробітної плати за період березень-липень 2017 року надано щомісячні розрахункові листи заробітної плати, видача яких працівнику передбачена ст. 110 КЗпП України, ч. 1 ст. 30 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці".
Відповідно до пункту 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року № 14 "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати, до заяви має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо.
Отже, надані позивачем розрахункові листи заробітної плати є належним доказом, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати.
Виробничий підрозділ, який видав позивачу щомісячні розрахунки заробітної плати - "Ясинуватська дистанція колії" структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", є виробничим підрозділом відповідача, діяльність якого саме відповідачем протягом трьох років після початку антитерористичної операції не припинялася. Протягом цього строку саме цей виробничий підрозділ, знаходячись на території, на якій органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, видавав своїм працівникам розрахунки заробітної плати, за якими відповідачем здійснювалась виплата заробітної плати працівникам по лютий 2017 року включно.
Посилаючись на втрату 16 березня 2017 року контролю над виробничим підрозділом, відповідач, зокрема його структурний підрозділ "Донецька дирекція залізничних перевезень", 17 липня 2017 року, тобто вже після втрати контролю, видав наказ про припинення трудових відносин з позивачем та знайшов шляхи внести запис у трудову книжку позивача про його звільнення, що спростовує доводи відповідача про відсутність зв`язків з виробничим підрозділом, в якому працював позивач та в якому зберігалася його трудова книжка.
Зазначивши в наказі про припинення трудового договору про виплату позивачу при звільненні компенсації за 26 днів невикористаної відпустки та вихідної допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, видавши наказ щодо порядку остаточного розрахунку працівників, зокрема структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень", відповідач довідку про нарахування зазначених в наказі сум не видає, чим зловживає своїми процесуальними правами. 
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.  
Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Враховуючи, що позивач до 17 липня 2017 року знаходився з регіональною філією "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" у трудових відносинах, що в період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року на виконання наказу роботодавця про встановлення простою згідно графіку роботи він виходив на своє робоче місце, майнові вимоги позивача щодо оплати йому часу простою за період з 20 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, виплати компенсації за невикористані дні відпустки та грошової допомоги, про що роботодавцем зазначено в наказі про звільнення, відповідають критеріям правомірних очікувань в розумінні практики Європейського суду з прав людини. 
Крім того, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у трудових правовідносинах між Акціонерним товариством "Українська залізниця" та ОСОБА_1 з березня 2017 року на тимчасово окупованій території виникли і до тепер існують обставини непереборної сили, у період існування котрих відповідач позбавлений можливості виконати зобов`язання перед своїми працівниками, передбаченими умовами трудового договору (контракту, угоди тощо), законодавчими та іншими нормативними актами, а позивач не надав доказів на підтвердження своїх вимог, виходячи з наступного.
Відповідно до Науково-правового висновку Торгово-промислової палати України №126/2/21-10.2 від 16 січня 2018 року щодо унеможливлення виконання обов`язків, передбачених законодавством України про працю при вивільнені працівників, спричиненого впливом дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) терористична загроза та загроза територіальної цілісності України, у тому числі територій міста Донецьк Донецької області, міста Луганськ Луганської області, що супроводжується актами тероризму, для подолання яких направлене проведення в Донецькій та Луганській областях антитерористичної операції у 2014 році та станом на поточну дату заходи її проведення тривають є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків сторонами, передбачених умовами трудового договору (контракту), законодавчими та іншими нормативними актами.
У зв`язку із тим, що виробничі потужності, які було закріплено за структурними підрозділами "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця", що знаходяться на територіях міста Донецька і Донецької області, міста Луганська та Луганської області, які перебувають під контролем незаконних збройних формувань, і вийшли із-під контролю роботодавця у зв`язку із злочинним їх захопленням для подальшої господарської діяльності представниками цих незаконних збройних формувань і термін їх повернення є невідомим, термінове припинення трудових відносин з усіма працівниками, що за трудовим договором виконують функціональні обов`язки на цих виробничих потужностях у зв`язку із скороченням штату, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, є вимушеним, необхідним, об`єктивним та упереджуючим заходом.
Втрата контролю і доступу ПАТ «Укрзалізниця», регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" до виробничих потужностей та іншого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та Луганська область місто Луганськ вул. Кірова, 44, у тому числі до трудових книжок працівників, оригіналів наказів, особових справ працівників, посадових інструкцій, табелів обліку робочого часу, примірників звітів, що подавались до контролюючих органів, комп`ютерної техніки із встановленим програмним забезпеченням трудових відносин з працівниками, починаючи з 20 березня 2017 року щодо структурного підрозділу "Донецька дирекція залізничних перевезень" та з 12 квітня 2017 року щодо структурного підрозділу "Луганська дирекція залізничних перевезень", коли фактично вийшло з під контролю управління вищевказаними виробничими потужностями, позбавило можливості ПАТ "Укрзалізниця", регіональної філії "Донецька залізниця" ПАТ "Укрзалізниця" виконати зобов`язання перед вивільненими працівниками згідно статей 47, 83, 115 і 116 КЗпП України, а саме: кожному звільненому працівнику структурних підрозділів "Донецька дирекція залізничних перевезень" та "Луганська дирекція залізничних перевезень" видати належно оформлену трудову книжку і провести розрахунок.
Законом України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» встановлено, що сертифікат Торгово-промислової палати України є єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобов`язань (стаття 10).
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
Відповідальність роботодавця за затримку розрахунку при звільненні встановлена ст. 117 КЗпП України, згідно якої в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Тобто, форс-мажорні обставини, про існування яких йдеться у висновку, свідчать про відсутність вини підприємства в затримці виплати належних сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, як підстави для звільнення підприємства від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.
Проте заробітна плата, в тому числі оплата за час простою (ст. 113 КЗпП), компенсація за невикористану відпустку (ст. 83 КЗпП України) не є відповідальністю за порушення строків виплати належних працівнику при звільненні сум.
Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не скасовує обов`язків роботодавця, визначених статтями 47, 116 КЗпП України, та не передбачає особливостей щодо строків розрахунку при звільненні, встановлених ст. 116 КЗпП України.
Жодним нормативним актом про працю не передбачено звільнення роботодавця від виплати заробітної плати та цей обов`язок роботодавця не залежить від наявності або відсутності його вини.
Оскільки відповідач не спростував надані позивачем розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, у строки, встановлені ч. 1 ст.116 КЗпП України, не виплатив всі суми, що належали позивачу від підприємства при звільненні, не виплатив ці суми і на час розгляду справи судом, суд першої інстанції мав захистити конституційні права позивача на оплату праці.
Відповідно до статей 14.1.180, 18, 162.1.3, 168 Податкового кодексу України до обов`язків податкового агента, яким є відповідач по справі, віднесено вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
З урахуванням наведеного стягнення заборгованості по заробітній платі позивача має бути проведено зі здійсненням утримань, передбачених законом податків та інших обов`язкових платежів.
     Враховуючи надані на розгляд суду довідки про доходи, розрахунки заробітної плати за березень - липень 2017 року, апеляційний суд дійшов висновку, що у  відповідача  АТ  "Укрзалізниця"  перед позивачем ОСОБА_1 мається заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року - 2 356 грн. 94 коп. (3 682,68 - 1 325,74), за квітень 2017 року - 2 752 грн. 39 коп., за травень 2017 року - 740 грн. 13 коп., за червень 2017 року - 162 грн. 14 коп., за липень 2017 року - 10 646 грн. 43 коп.  (у тому числі вихідна грошова допомога - 5 541 грн. 47 коп. та компенсація за невикористану відпустку - 4 759 грн. 56 коп.). Загальна сума заборгованості складає 16 658 грн. 03 коп., податки та інші обов`язкові платежі з якої не утримані і стягнення вказаної заборгованості по заробітній платі не є виходом за межі позовних вимог.
Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи є підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення.
Отже, рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог у розмірі 16 658 грн. 03 коп., яка є заборгованістю по заробітній платі за березень - липень 2017 року.
Зазначена сума підлягає виплаті позивачу з вирахуванням суми податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом  справи  у суді першої інстанції,  -  у випадку  скасування  або  зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Згідно п/п 1 п. 1 ч. 2, ч. 1 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб з 01 січня 2019 року, в якому позивач звернувся до суду, встановлено у розмірі 1 921 гривня.
Отже, з позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі у загальній сумі 17 982 грн. 77 коп. підлягав сплаті судовий збір у розмірі 768  грн. 40 коп. (17982,77 х 1% = 179,83 грн., але не менше 1 921 х 0,4).
Від сплати судового збору позивач звільнений на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI "Про судовий збір", відповідно до якого від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Апеляційним судом позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за березень - липень 2017 року задовольняються частково у розмірі 16 658 грн. 03 коп., що складає 92,63% (16 658,03 х 100) : 17 982,77) від заявлених позивачем вимог. 
  З огляду на вказане, з відповідача АТ "Укрзалізниця" на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 711 грн. 77 коп. ((768,40 х 92,63 : 100).
  Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги позивача, а позивач звільнений від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 067 грн. 66  коп. (711,77 х 150%).
Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.
Керуючись ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 20 серпня скасувати.   
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 16 658 (шістнадцять тисяч шістсот п`ятдесят вісім) грн. 03 коп. з яких заборгованість за  березень 2017 року - 2 356 грн. 94 коп., за квітень 2017 року - 2 752  грн. 39 коп., за травень 2017 року - 740 грн. 13 коп., за червень 2017 року - 162 грн. 14 коп., за липень 2017 року - 10 646 грн. 43 коп. 
Зобов`язати Акціонерне товариство "Українська залізниця" при виплаті ОСОБА_1 доходів у сумі 16 658 грн. 03 коп. утримати з цієї суми податки та інші обов`язкові платежі.
В частині стягнення заборгованості по заробітній платі в межах суми платежу за один місяць рішення допустити до негайного виконання. 
Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 1 779 (одна тисяча сімсот сімдесят дев`ять) гривень 43 копійки, з яких: 711   (сімсот одинадцять) гривень 43 копійок - судові витрати понесені у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції; 1 067 (одна тисяча шістдесят сім) гривень 66 копійок - судові витрати, понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ).
Акціонерне товариство "Українська залізниця" (код ЄДРПОУ 40075815, юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Єжи Гедройця, будинок 5).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                 Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                    О.І. Корчиста

                                                                                               Т.В. Космачевська