ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

16 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/9145/19
Головуючий у першій інстанції - Яременко І. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/895/20

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Бечка Є.М.,
суддів: Євстафіїва О.К., Губар В.С., 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» про захист прав споживачів,
дата складання повного тексту: 17 квітня 2020 року, м.Чернігів,

                                     В С Т А Н О В И В :
В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ  «ВФ України» в якому просив визнати неправомірними дії відповідача по нарахуванню боргу в розмірі 10 грн 71 коп., зняття коштів з його рахунку в розмірі 4 грн 29 коп. та скорочення і припинення надання наперед сплачених ним послуг; зобов`язати відповідача поновити послуги мобільного (телефонного) зв`язку по номеру НОМЕР_1 в рамках послуги «Рік без Абонплат» на період 10 місяців з часу їх поновлення.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 28 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №5717371/1.12366327 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку за умовами якого мобільний номер НОМЕР_1 став контрактним абонентом ПрАТ «ВФ Україна».
Згідно заяви ОСОБА_1 від 05 вересня 2018 року в рамках тарифного плану йому підключено послугу «Рік без Абонплат» та сплачено абонентську плату на рік вперед в розмірі 660 грн. За умовами даної послуги впродовж року до вересня 2019 року на мобільний номер ОСОБА_1 щомісяця мало надаватись відповідачем: безкоштовні розмови між абонентами ПрАТ «ВФ Україна»; 2 Гігабайти інтернету; 50 SMS-повідомлень в межах України та за кордон; 50 хвилин розмов на інші оператори зв`язку. 
24 жовтня 2018 року у період з 13 год. 42 хв. по 14 год. 23 хв. з мобільного номеру позивача відповідачем було зафіксовано Інтернет сесію, під час якої закінчився Інтернет трафік 2 Гб в межах пакету послуг на місяць і відповідач автоматично надав позивачеві додатковий пакет інтернету в розмірі 500 Мб за 15 грн. При цьому з його мобільного рахунку, де знаходилось 4 грн 29 коп., було вирахувано 15 грн., внаслідок чого на мобільному рахунку виник борг в розмірі 10 грн 71 коп. Проте понад інтернет трафік за жовтень місяць 2018 року ОСОБА_1 було використано лише 92,99 Мб, що підтвердив сам відповідач у своєму листі від 12 квітня 2019 року №SO-19-04338. Однак, SMS-повідомлення про закінчення у позивача інтернет трафіку від відповідача надійшло лише о 18 год. 48 хв. і позивач відразу відключив в мобільному телефоні інтернет зв`язок.
В подальшому, 19 листопада 2018 року відповідач за мобільним номером позивача НОМЕР_1 скоротив надання послуг мобільного зв`язку, що унеможливило використання позивачем усіх наперед оплачених послуг за тарифним пакетом, а 24 лютого 2019 року відповідач в односторонньому порядку взагалі припинив надання послуг мобільного зв`язку за вказаним мобільним номером.
Позивач вважає, що відповідач нарахував йому борг за фактично не надані послуги інтернет зв`язку, позбавив можливості користуватися за вже сплачені послуги через два місяця, що не може вважатися справедливим по відношенню до нього як споживача послуг, вказані дії відповідача є неправомірними, оскільки порушують його права споживача та не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».
Позивач зазначає, що пунктом 6.7. розділу 6 «Порядок розрахунків» Договору кількість та вартість послуг, наданих Абоненту за розрахунковий період, визначається відповідно до показників, належних Операторові технічних засобів виміру тривалості, кількості та вартості послуг. Вказаним пунктом договору відповідач визнає, що має технічну можливість контролювати кількість наданих послуг при цьому визначаючи їх вартість. Проте SMS-повідомлення було ним відправлено з запізненням через декілька годин після використання інтернет трафіку. Пунктом 1.1. договору №5717371/1.12366327 від 28 лютого 2012 року про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку, Оператор надає замовлені Абонентом послуги мобільного зв`язку згідно з договором. Одночасно, на першій сторінці вказаного договору в розділі «Бажаю замовити наступні послуги» відсутня відмітка на замовлення ним послуги додаткового пакету інтернету 500 Мб за 15 грн, що вказує на безпідставність надання відповідачем такого пакету споживачеві.

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано неправомірними дії ПрАТ «ВФ Україна» по нарахуванню боргу в розмірі 10 грн 71 коп., вирахування коштів в розмірі 4 грн 29 коп., скорочення і припинення надання сплаченої послуги «Рік без Абонплат» на рахунку мобільного номеру НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 ; зобов`язано ПрАТ «ВФ Україна» поновити послуги мобільного (телефонного) зв`язку на рахунку мобільного номеру НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 в рамках послуги «Рік без Абонплат» на період 10 місяців з моменту їх поновлення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Суд першої інстанції виходив з того, що Договір №5717371/1.12366327 від 28 лютого 2012 року, укладений між позивачем та відповідачем, не містить відмітки про замовлення ОСОБА_1 послуги додаткового пакету інтернету 500 Мб вартістю 15 грн, дана послуга надана поза межами договору та як наслідок, неправомірно нараховано борг за фактично не надані послуги інтернет зв`язку. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням представник ПрАТ «ВФ Україна» - адвокат Корнілов О.О., звернувся до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що при ухваленні рішення судом не враховано умови п.5.8 укладеного між сторонами Договору, яка регламентує, що ОСОБА_1 бере на себе зобов`язання систематично перевіряти інформацію розміщену на сайті ПрАТ «ВФ Україна» стосовно умов. Також поза увагою суду залишилась та обставина, що на момент укладення договору позивачем обрано тарифний план «Супер МТС» умовами якого визначалось, що після використання 200 МБ в день кожні наступні 500 МБ на максимальній швидкості будуть коштувати 15 грн в рамках 10 пакетів. 
Особа, яка подає апеляційну скаргу звертає увагу, що п.5.2 Умов користування, які відповідно до п.1.2 Договору є невід`ємною його частиною, оператор має право встановлювати і змінювати умови надання та перелік послуг, які надаються в мережі оператора. В той же час ОСОБА_1 не відмовлявся в письмовій формі від послуг після оголошення на сайті про припинення тарифу «Супер МТС».
Відповідач звертає увагу суду, що на момент подання позову ОСОБА_1 на номер НОМЕР_2 надаються послуги згідно з іншим тарифним планом «Vodafone Red S», який самостійно обраний позивачем.
На думку представника відповідача, поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що саме Закон України «Про телекомунікації» є спеціальним Законом, який встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій. Саме позивач згідно даного Закону, Договору та Умов користування зобов`язаний ознайомитися зі всіма умовами вказаного тарифного плану та основними послугами, що входять в зазначений тарифний план, тому в діях відповідача відсутні ознаки порушень законодавства. 
Крім того, представник відповідача не погоджується зі стягнутим розміром витрат на правову допомогу, оскільки судом не було враховано принципу обґрунтованості розміру таких витрат та їх співрозмірності та пропорційності предмету спору, не враховано співмірності заявлених витрат складності справи та виконаних адвокатом робіт.

Відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.
Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Від ОСОБА_1 28 вересня 2020 року надійшло клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Вирішуючи дане клопотання апеляційний суд зазначає, що згідно ч.7 ст.279 ЦПК України клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву. Разом з тим, вбачається, що копію ухвали Чернігівського апеляційного суду та апеляційної скарги ОСОБА_1 отримано 25 липня 2020 року, строк для подання відзиву закінчився 03 серпня 2020 року, тому дане клопотання апеляційний суд до уваги не приймає. 
Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву, перевіривши законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом встановлено, що 28 лютого 2012 року між ПрАТ «МТС Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір №5717371/1.12366327 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку, за умовами якого позивач виявив бажання на мобільний номер НОМЕР_2 оформити контрактну форму обслуговування та обрати тарифний пакет GSM «Супер МТС без ПЗЗ 0-50» (а.с.4-5).
В подальшому, 05 вересня 2018 року, ОСОБА_1 звернувся до представництва ПрАТ «ВФ Україна» з заявою щодо підключення мобільного номеру НОМЕР_2 до послуги «Рік без Абонплат» (а.с.6, 33). 
Судом першої інстанції також встановлено, що в рамках зазначеного пакету послуг на місяць позивачу надано безлімітний трафік для дзвінків за номерами ПрАТ «ВФ Україна», 50 хвилин для дзвінків за іншими номерами абонентів України, 50 SMS - повідомлень в межах України та за кордон на відповідні напрямки, 2 ГБ для користування послугою «Мобільний Інтернет». 
З рахунку мобільного номеру НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , було вирахувано вартість послуги «Рік без Абонплат» 660 грн надано можливість користуватися послугами в рамках пакета послуг на місяць до 05 вересня 2019 року і не сплачувати щомісячно вартість пакета послуг на місяць у розмірі 60 грн.
24 жовтня 2018 року, у період з 13.42 по 14.23 за мобільним номером НОМЕР_2 було зафіксовано Інтернет - сесію, під час якої закінчився Інтернет - трафік 2 ГБ в межах пакету послуг на місяць і оператором автоматично було надано абоненту додатковий пакет 500 МБ вартістю 15 грн У зв`язку з чим 24 жовтня 2018 року о 18.36 з рахунку вказаного мобільного номеру було вирахувано 15 грн за надані додатково 500 МБ.
Вказані обставини не оспорюються сторонами, а тому у відповідності з вимогами ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання.

Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. При цьому частинами 1-4 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6 даної статті визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, §45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Дані правовідносини виникли щодо надання послуг мобільного (телефонного) зв`язку та регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про телекомунікації», Законом України «Про захист прав споживачів» та іншими підзаконними актами. 
Згідно статті 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Таке право є абсолютним, виражає демократичні засади суспільства, спрямоване на всебічний захист прав людини та громадянина.
Отже, за змістом даних норм закону, кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги за допомогою суб`єктивного права та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо предмету спора.
Способи захисту цивільних прав та інтересів особи визначені у ст. 16 ЦК України.
У статтях 1, 32, 37 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що абонент - це споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі; оператор телекомунікацій - суб`єкт господарювання, який має право на здійснення діяльності у сфері телекомунікацій із правом на технічне обслуговування та експлуатацію телекомунікаційних мереж.
Споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: державний захист своїх прав; вибір виду та кількості телекомунікаційних послуг; безоплатне отримання від оператора, провайдера телекомунікацій вичерпної інформації щодо змісту, якості, вартості та порядку надання телекомунікаційних послуг; оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.
Правовими основами діяльності операторів, провайдерів телекомунікацій є пріоритет інтересів споживачів телекомунікаційних послуг, що кореспондує загальному змісту законодавства про захист прав споживачів.
Статтею 39 даного Закону передбачено, що оператори телекомунікацій зобов`язані: здійснювати діяльність у сфері телекомунікацій відповідно до законодавства; надавати споживачам вичерпну інформацію, необхідну для укладення договору, а також щодо телекомунікаційних послуг, які вони надають; вести достовірний облік телекомунікаційних послуг, що надаються споживачеві.
Згідно ч.1 ст.66 Закону України «Про телекомунікації» тарифи на телекомунікаційні послуги встановлюються операторами, провайдерами телекомунікацій самостійно.
У пункті 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11 квітня 2012 року, наведено ряд визначень, відповідно до яких: послуги рухомого (мобільного) зв`язку - це послуги, які надаються оператором рухомого (мобільного) зв`язку і під час отримання яких кінцеве обладнання абонента може вільно переміщатися в межах телекомунікаційної мережі такого оператора або його роумінг-партнера із збереженням абонентського номера або мережевого ідентифікатора споживача.
Договором про надання послуг вважається правочин, укладений між споживачем і оператором, провайдером, за яким оператор, провайдер зобов`язується на замовлення споживача надавати послуги, а споживач - їх оплачувати (якщо інше не передбачено договором).
Згодою споживача є волевиявлення, виражене споживачем у будь-який спосіб, у тому числі вчинення дій, які можуть бути зафіксовані обладнанням оператора, провайдера (голосове, текстове повідомлення, використання сигналів тонового набору тощо).
Припинення надання послуг - остаточне припинення оператором, провайдером надання споживачеві послуг внаслідок припинення дії чи зміни умов договору в частині скорочення переліку послуг, а також у випадках, встановлених законом.
Відповідно до п.5 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, оператори, провайдери надають споживачам послуги відповідно до Законів України «Про телекомунікації», «Про захист прав споживачів», цих Правил, інших нормативно-правових актів та нормативних документів у сфері телекомунікацій.
Відповідно до пункту 14 Правил надання послуг здійснюється у разі: 1) укладення договору відповідно до основних вимог, встановлених Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації; 2) їх оплати споживачем. Надання програмної послуги абонентові здійснюється на підставі угоди, укладеної між абонентом і провайдером такої послуги відповідно до Закону України «Про телебачення і радіомовлення» та інших нормативно-правових актів.
Згідно пункту 15 Правил до укладення договору оператор, провайдер зобов`язаний безоплатно надати споживачеві для ознайомлення вичерпну інформацію про зміст, якість, вартість та порядок надання послуг, зокрема: тарифи, тарифні плани на послуги із зазначенням мінімального строку їх дії, пільги з надання та оплати послуг; умови і порядок оплати послуг; перелік країн, з якими організований міжнародний телефонний зв`язок та в яких надається роумінг; порядок розгляду звернень споживачів.
Зазначена інформація повинна надаватися споживачеві у доступній формі шляхом розміщення у місцях продажу послуг, пунктах колективного користування, довідково-інформаційних, сервісних службах оператора, провайдера, на його веб-сайті. Крім того, на вимогу споживача може надаватися інша інформація про надання послуг відповідно до законодавства.
У пункті 35 Правил зазначено, що споживачі під час замовлення та/або отримання послуг мають право на: вибір виду та кількості послуг та відмову від оплати послуги, яку вони не замовляли.
Відповідно до пунктів 27, 39 Правил оператори, провайдери зобов`язані повідомляти абонентові під час першої реєстрації його кінцевого обладнання в мережі роумінг-партнера для отримання міжнародного роумінгу про суму коштів на особовому рахунку абонента (за наявності технічної можливості), вартість послуг телефонного зв`язку з абонентами країни перебування та України, з передачі текстових повідомлень, доступу до Інтернету, а також додатково повідомляти абонентові, з яким укладений договір у письмовій формі, про технічну неможливість припинення надання послуг у разі відсутності коштів на його особовому рахунку.
Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України).
Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно ч.ч.1, 9 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбаває.
Пунктом 5 частини 1 статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що крім інших випадків порушень прав споживачів, які можуть бути встановлені та доведені виходячи з відповідних положень законодавства у сфері захисту прав споживачів, вважається, що для цілей застосування цього Закону та пов`язаного з ним законодавства про захист прав споживачів права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо: будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.
Так, умовами укладеного між сторонами договору дійсно не передбачалось отримання послуги додаткового пакету інтернету 500 Мб за 15 грн, також відсутні відомості про зміну тарифу й у заяві ОСОБА_1 від 05 вересня 2018 року. 
Під час здійснення розрахунків оператор, провайдер не має права стягувати плату за послугу, яку споживач не замовляв (підпункт 4 пункту 64 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг).
Відповідно до пункту 2.3 затверджених рішенням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері зв`язку та інформатизації «Основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг» від 29 листопада 2012 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 грудня 2012 року за № 2150/22462 - забороняється включати до договору положення, що передбачають отримання та/або сплату споживачем послуг, які не є предметом договору або які він не замовляв.

За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, що надання відповідачем споживачу ОСОБА_1 додаткового пакету 500 МБ вартістю 15 грн та відрахування 24 жовтня 2018 року о 18.36 з рахунку мобільного номеру НОМЕР_2 , належного ОСОБА_1 , 15 грн за надані додатково 500 МБ, та як наслідок нарахування боргу за фактично не надані послуги інтернет зв`язку, з подальшим припиненням відповідачем договору в односторонньому порядку, є несправедливим по відношенню до споживача послуг мобільного зв`язку ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги, що при ухваленні рішення судом не враховано умови п.5.8 укладеного між сторонами Договору, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки відповідачем в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» не було належним чином повідомлено ОСОБА_1 про умови надання послуг. 
Доводи, що поза увагою суду залишились умови тарифного плану «Супер МТС», згідно яких після використання 200 МБ в день кожні наступні 500 МБ на максимальній швидкості будуть коштувати 15 грн в рамках 10 пакетів, не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки матеріали справи не містять таких умов. 
Посилання особа, яка подає апеляційну скаргу на те, що Умовами користування передбачено, що оператор має право встановлювати і змінювати умови надання та перелік послуг, які надаються в мережі оператора, а ОСОБА_1 не відмовлявся в письмовій формі від послуг після оголошення на сайті про припинення тарифу «Супер МТС», не приймаються апеляційним судом до уваги, оскільки суперечать Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повноти надання інформації споживачам стосовно надання послуг.
Доводи, що поза увагою суду першої інстанції залишилась та обставина, що саме Закон України «Про телекомунікації» є спеціальним Законом, який встановлює правову основу діяльності у сфері телекомунікацій, не спростовують правильність висновку суду першої інстанції. 
Доводи апеляційної скарги щодо неспівмірності розміру витрат на правову допомогу, відхиляються апеляційним судом. 
Так, подаючи позов ОСОБА_1 заявлено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він понесе в зв`язку з розглядом справи (ч.1 ст.134 ЦПК України). Відповідач, заперечуючи проти стягнення з нього витрат на правову допомогу ОСОБА_1 адвокатом Жилінським О.В. зазначив, що даний розмір не підтверджених належними доказами, зокрема не надано платіжних документів про оплату послуг, проте не заперечував щодо неспівмірності даних витрат. 
Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно ч.6 даної статті обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Водночас представником ПрАТ «ВФ Україна» не доведено неспівмірності розміру витрат на правову допомогу адвоката. 
Доводи апеляційної скарги в їх сукупності зводяться до невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин у даній справі. Такі доводи враховані судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження в процесі розгляду справи судами.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23). Апеляційний суд констатує, що судом першої інстанції надано повну оцінку доказів, поданих сторонами при розгляді справи. 
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому, відповідно до положень ст.375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                      П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» - залишити без задоволення, рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 13 квітня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                        Судді: