Ухвала
 
28 грудня 2020 року
м. Київ
 
справа № 314/1909/19
провадження № 61-18673ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду 
від 12 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Гончар М. С., Маловічко С. В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до 
ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів.
 
На обгрунтування позовних вимог зазначала, що з 07 вересня 2013 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбу, який був розірваний рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25 червня 
2015 року. Від шлюбу мають сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 
2014 року у справі № 314/3424/14-ц з ОСОБА_3 на її користь стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. На виконанні у Вільнянському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Запорізькій області (далі - Вільнянський РВ ДВС ГТУ у Запорізькій області) перебуває виконавчий лист № 314/3424/14-ц, виданий місцевим судом 09 липня 2014 року про стягнення з відповідача аліментів (виконавче провадження № 44515272).
 
За період з грудня 2018 року по квітень 2019 року відповідач рішення суду належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість, яку відповідно до розрахунку від 23 квітня 2019 року № 9117 він погасив у повному обсязі. 
 
Також, указує на тому, що ОСОБА_3 не працює та стоїть на обліку у центрі зайнятості, має нерегулярний, мінливий дохід, а тому наявні підстави для збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення.
 
Їх спільний син ОСОБА_4 має діагноз «Гематомегалія, перегин жовчного міхура», а також часто хворіє на респіраторно-вірусні інфекції, а тому потребує постійного лікування і специфічного догляду та відповідно, значних матеріальних витрат, які безпосередньо були понесені нею у розмірі 84 596,83 грн, тоді як відповідач добровільно не приймає участі у фінансуванні таких витрат, необхідних для дитини.  
 
Посилаючись на наведене, позивач, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила: збільшити розмір аліментів та змінити спосіб їх стягнення, зокрема стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти у твердій грошовій сумі на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 3 500,00 грн, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_3 на її користь пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 4 091,67 грн; стягнути з ОСОБА_3 на її користь понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 84 596,83 грн.
 
У червні 2019 року ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів.
 
На обгрунтування зустрічних позовних вимог зазначав, що він дійсно перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , від якого в них народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 липня 2014 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 30 процентів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на утримання дитини сплачував вчасно, однак на даний час він перебуває на обліку у Вільнянській районній філії Запорізького обласного центру зайнятості, як безробітній. 07 липня 2017 року він одружився з 
ОСОБА_7 , та у них народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_8 , крім того, дружина вагітна та перебуває у декретній відпустці. 
 
Посилаючись на те, що його майновий стан змінився у зв`язку з одруженням та народженням дитини, позивач просив зменшити розмір стягнутих з нього аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини з усіх видів його доходів. 
 
Короткий зміст ухвалених судових рішень судів попередніх інстанцій
 
Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 
2020 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено. 
 
Постановою Запорізького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 16 березня 2020 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, неустойки (пені) за порушення строків сплати аліментів скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 . 
 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5 535,00 грн та неустойку (пеню) за порушення строків сплати аліментів у розмірі 4 091,67 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
У вересні 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до апеляційного суду із заявою про ухвалення у справі додаткового судового рішення щодо розподілу судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 125,64 грн, понесених позивачем під час розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції. 
 
Додатковою постановою Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 
2020 року відмовлено в задоволенні заяви представника ОСОБА_1 - 
ОСОБА_2 про ухвалення додаткового судового рішення у справі.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У грудні 2020 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , у якій заявник просив скасувати додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового судового рішення у справі, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга містить посилання на те, що судові рішення підлягають касаційному оскарженню з підстав, передбачених підпунктами «а» та «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та має виняткове значення для заявника. 
 
Позиція Верховного Суду та нормативно-правове обгрунтування 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
 
Предметом спору в даній справі є вимоги про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів.
 
Ураховуючи наведене, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону і окремого визнання її такою не потребує. 
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
 
Щодо доводів касаційної скарги про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та виняткове значення для заявника 
 
Посилання заявника на те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики є неспроможними. Посилаючись на наявність зазначених обставин, заявник не навів обгрунтованих доводів, у чому полягає фундаментальне значення розгляду справи для формування єдиної правозастосовної практики.
 
Щодо доводів заявника про те, що справа має для нього виняткове значення, Верховний Суд зазначає, що поняття винятковості справи є оціночним та потребує належного обгрунтування. Заявник не навів переконливих доводів, які б свідчили про те, що справа має для нього виняткове значення, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для висновку про відкриття касаційного провадження у малозначній справі.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи 
від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обгрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Ураховуючи, що касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на додаткову постанову Запорізького апеляційного суду від 12 листопада 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, пені за несплату аліментів, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів , відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак