УХВАЛА

21 грудня 2020 року 
Київ
справа №1.380.2019.005865
адміністративне провадження №К/9901/34594/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Губської О.А.,
суддів - Білак М.В.,  Мельник-Томенко Ж.М. 
перевіривши касаційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі №1.380.2019.005865 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 19.12.2019 року, просив визнати протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки; зобов`язати управління Служби безпеки України у Львівській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, виходячи з розміру грошового забезпечення станом на день звільнення, яке становить 15744,25 грн. із одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44; стягнути з управління Служби безпеки України у Львівській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.04.2018 року по день постановлення судом рішення, із застосуванням показника: 532,66 грн. за кожен день затримки, з одночасною компенсацією сум податку з доходів фізичних осіб відповідно до Порядку виплати щомісячної грошової компенсації сум податку з доходів фізичних осіб, що утримуються з грошового забезпечення, грошових винагород та інших виплат, одержаних військовослужбовцями, поліцейськими та особами рядового і начальницького складу, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 15 січня 2004 року №44.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року позов задоволено.  
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року апеляційну скаргу управління Служби безпеки України у Львівській області  задоволено частково. Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року у справі № 1.380.2019.005856 скасовано в частині визнання протиправною бездіяльність управління Служби безпеки України у Львівській області щодо не проведення із ОСОБА_1 повного розрахунку при звільненні, - невиплату на день виключення зі списків (31.03.2018 року) грошової премії за березень 2018 року, грошової премії в розмірі місячного грошового забезпечення, одноразової грошової допомоги при звільненні з військової служби, грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а також не нарахування та невиплату грошової компенсації за невикористані дні додаткової календарної відпустки як учаснику бойових дій за період з 2015 по 2018 роки, та прийнято в цій частині постанову, якою відмовлено в задоволенні даної вимоги. В решті рішення суду  залишено без змін.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями, відповідачем подано касаційну скаргу, яка надійшла до суду касаційної інстанції 15 грудня 2020 року.
За правилами частини першої  статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Пункт 8 частини другої  статті 129 Конституції України  серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням кореспондує  стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року №1402-VIII.
Частиною першою  статті 13 КАС України  передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої  статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз вказаних положень дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Водночас пунктом 2 частини п`ятої цієї ж норми процесуального закону обумовлено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього  Кодексу  розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього  Кодексу  позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Частиною шостою  статті 12 КАС України  регламентовано перелік категорій справ, які відносяться до справ незначної складності, зокрема, інші справи, у яких суд дійде висновку про їх незначну складність, за винятком справ, які не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
За правилами спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи, які підлягають розгляду за правилами загального позовного провадження у виключному порядку (частина четверта  статті 12 КАС України), а також через складність та інші обставини (частина третя  статті 12 КАС України).
Аналіз зазначених положень процесуального закону дає підстави для висновку про те, що суд має право віднести справу до категорії малозначних за результатами оцінки характеру спірних правовідносин, предмета доказування, складу учасників та інших обставин, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, а також крім справ, які підлягають розгляду в порядку загального позовного провадження.
Статтею 257 КАС України  визначено перелік справ, що розглядаються за правилами спрощеного позовного провадження. Такими справами є: справи незначної складності, а також будь-які інші, за винятком тих, що зазначені у частині четвертій цієї статті, а саме: щодо оскарження нормативно-правових актів, за винятком випадків, визначених цим Кодексом; щодо оскарження рішень, дій та бездіяльності суб`єкта владних повноважень, якщо позивачем також заявлено вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної такими рішеннями, діями чи бездіяльністю, у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; про примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності; щодо оскарження рішення суб`єкта владних повноважень, на підставі якого ним може бути заявлено вимогу про стягнення грошових коштів у сумі, що перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб).
У цій справі суд першої інстанції, урахувавши вимоги  статті 257 КАС України, розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Водночас Управління Служби безпеки України у Львівській області не зазначило випадків, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, за наявності яких оскаржувані судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку.
Крім того, статтею 329 КАС України  передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою  статті 333 цього Кодексу.
З матеріалів касаційної скарги та Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції ухвалена 12 серпня 2020 року, повне судове рішення складено 14 серпня, а касаційну скаргу вперше подано 24 вересня 2020 року (відповідно до інформації КП «Діловодство спеціалізованого суду»), тобто з пропуском передбаченого  статтею 329 КАС України тридцятиденного  строку на касаційне оскарження.
Водночас скаржником до касаційної скарги додано копію супровідного листа суду апеляційної інстанції, на якому є відтиск вхідного штампу з відмітками про вхідний номер і дату реєстрації (25 серпня 2020 року).
Суд вважає, що такий документ не є достатнім свідченням дати отримання відповідачем копії оскаржуваного судового рішення.
Реєстрація вхідної кореспонденції є односторонньою дією і не може бути самостійним доказом її отримання у певну дату.
З огляду на те, що вказаний процесуальний документ суд надсилав засобами поштового зв`язку, скаржник мав би надати також інші документи на підтвердження дати отримання копії судового рішення, наприклад, конверт з відмітками поштової установи або довідки відділення поштового зв`язку ПАТ "Укрпошта" про дату вручення такого поштового відправлення.
Згідно з частиною третьою  статті 332 КАС України  касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених  статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Відповідно до частини другої  статті 332 КАС України  до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених  статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення  статті 169 цього Кодексу.
За таких обставин, відповідно до норм статей  169,  332 КАС України, касаційна скарга підлягає залишенню без руху із установленням скаржнику строку для усунення її недоліку шляхом: надіслання нової редакції касаційної скарги разом із її копіями відповідно до кількості учасників справи із зазначенням випадків, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої  статті 328 КАС України, за наявності яких оскаржувані судові рішення підлягають перегляду в касаційному порядку, а також надати інші докази на підтвердження дати отримання копії постанови суду апеляційної інстанції. 
Керуючись статтями  12,  13,  328,  330,  332 КАС України, Суд
у х в а л и в :
Визнати неповажними причини пропуску Управління Служби безпеки України у Львівській області строку на касаційне оскарження рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року та постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі №1.380.2019.005865.
Касаційну скаргу Управління Служби безпеки України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 лютого 2020 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 12 серпня 2020 року у справі №1.380.2019.005865 за позовом ОСОБА_1 до Управління Служби безпеки України у Львівській області про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити дії залишити без руху.
Надати скаржнику строк у десять днів із дня вручення копії цієї ухвали для усунення недоліку    касаційної скарги, зазначеного у мотивувальній частині ухвали.
Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху (в частині подання заяви про поновлення строку на касаційне оскарження), в установлений судом строк, у відкритті касаційного провадження буде відмовлено.
У разі невиконання вимог ухвали суду в іншій частині, в установлений судом строк, касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.
Суддя-доповідач 	О. А. Губська	
Судді           	М. В. Білак	
 	Ж. М. Мельник-Томенко