ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 листопада 2020 року 
м. Харків
справа № 643/8393/20 
провадження № 22-ц/818/ 5067/20
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Тичкової О.Ю.,
суддів – Маміної О.В., Пилипчук Н.П. 
сторони справи:
позивач – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, ухвалене у складі судді Поліщук Т.В. 
УСТАНОВИВ: 
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_2 на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. 
Позов обґрунтований тим, що сторони у справі перебувають у шлюбі, мають спільну неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , та повністю перебуває на його утриманні. Мати дитини ОСОБА_2 з 2010 року належних коштів на утримання дитини не надавала та не надає, в повному обсязі не бере участі у її матеріальному забезпеченні, тому з неї належить стягнути аліменти на утримання доньки. 
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року у задоволені позову відмовлено. 
Рішення суду мотивоване тим, що відповідно до вимог Сімейного кодексу України (надалі СК України) позивач не має права на отримання аліментів на неповнолітню дитину на свою користь, оскільки є таке, що набрало законної сили судове рішення у формі судового наказу від 26.03.2020 про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу). Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що дитина зареєстрована та проживає разом з ним, знаходиться на його повному утриманні. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та позов задовольнити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме, неповне з`ясування судом обставин проживання неповнолітньої дитини з батьком, а не з матір`ю. Оскільки неповнолітня дитина досягла 16 років та має право самостійно визначати своє місце проживання з одним з батьків, суд помилково відмовив у її допиті в судовому засіданні, хоча позивач заявляв відповідне клопотання. Надана відповідачкою довідка ОСББ «Велозоводська 37» від 21.10.2019 № 7 на підтвердження місця проживання дитини з матір`ю не є належним доказом у справі, тому що питання встановлення місця проживання дитини суд має вирішувати за участю органу опіки та піклування. Суд розглянув справу в порядку спрощеного судового провадження, хоча позивач надав клопотання про розгляд справи в загальному порядку, що є порушенням вимог ч.5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України). При наявності розбіжностей з ким із сторін проживає дитина, а також за наявності клопотань однієї зі сторін про необхідність розгляду справу в порядку загального позовного провадження із викликом сторін та призначенням підготовчого судового засідання. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, що сторони у справі мають спільну неповнолітню дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 17). 
Згідно з даними інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 28.05.2020 місце проживання ОСОБА_3 з 01.04.2020 зареєстроване разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 32). 
Факт проживання ОСОБА_4 за вищезазначеною адресою підтверджується і даними копії довідки ОСББ «Велозаводська 37» від 21.10.2019 № 7 ( а.с. 21)
Відповідно до даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 28.05.2020 місце проживання ОСОБА_1 визначене за адресою: АДРЕСА_1 . 
Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно ст.12 , частин 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
В супереч вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК позивач не надав суду першої інстанції належних та допустимих доказів на підтвердження наявності у нього права на отримання аліментів на утримання неповнолітньої доньки на свою користь.
Згідно з вимогами ст. 180, ч.3 ст.183  СК України   батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину ( частина 5 ст. 183 СК України). 
Судовим наказом Московського районного суду м. Харкова від 18.07.2019 по справі № 643/11135/19 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 12.07.2019 і до досягнення дитиною повноліття ( а.с.47 – 48). 
Зазначений наказ є судовим рішенням, що набрало законної сили і є обов`язковим для виконання відповідно до ст.129 Конституції України.
Таким чином, на час розгляду судом дійсної цивільної справи існує судове рішення, яким вирішений спір про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , оскільки неповнолітня дитина проживає з нею. 
У разі зміни неповнолітньою дитиною місця проживання ОСОБА_1 має право звернутися до суду з позовом про припинення зобов`язання, встановленого судовим наказом від 18.07.2019 по справі № 643/11135/19. 
Оскільки предметом пред`явленого ним позову є стягнення аліментів з дружини на його користь, а не визначення місця проживання дитини, не підлягають задоволенню заявлені ОСОБА_1 клопотання № 03, № 04, № 05 про виклик та допит у судовому засіданні: свідків, неповнолітньої ОСОБА_3 , представника органу опіки та піклування; витребування акту обстеження умов проживання дитини. У зв`язку з переліченим відсутня необхідність розглядати справу № 643/8393/20 у судовому засіданні з повідомленням сторін.
Доводи апеляційної скарги з приводу порушення судом вимог ч.5 ст. 179 ЦПК України, а саме, розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження за умови наявності клопотання ОСОБА_1 про розгляд справи в судовому засіданні з викликом сторін не є обґрунтованими. 
Ухвалою Московського районного суду від 07.07.2020 ОСОБА_1 правомірно відмовлено у задоволені вищезазначеного клопотання з посиланням на ч.6 ст.279 ЦПК України, а саме, у зв`язку із тим, що предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, характер спірних правовідносин і предмет доказування у справі не вимагає проведення судового засідання з повідомленням сторін. 
З огляду на вищевикладене судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході перегляду справи в суді апеляційної інстанції. Суд правильно встановив характер спірних правовідносин та застосував до них норми матеріального права, що підлягають застосуванню. Рішення суду є законним та обґрунтованим. Тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - залишити без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, суд – 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 19 листопада 2020 року.

Головуючий                                                           О. Ю. Тичкова

Судді                                                                          О.В. Маміна 

                                                                Н.П. Пилипчук