ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1829/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №704/617/17 Категорія: 302000000 	Фролов О. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2020 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
секретар Торопенко Н.М.

учасники справи: 
позивач -  ОСОБА_1 ; 
відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс»; 
треті особи – приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В.; приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Е.А.;
особа, що подала апеляційну скаргу – Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В.; приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Е.А., про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації речового права,

в с т а н о в и в:

у травні 2017 року ОСОБА_1  звернулась до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого вказувала, що вона є власником двох земельних ділянок за кадастровим номером 7124083200:01:001:0279, загальною площею 2,4524 га, та кадастровим номером 7124083200:01:001:0280, загальною площею 2,3507 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. 
На підставі укладених між позивачкою та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс» Договорів оренди землі № 13 та № 60 від 16 вересня 2011 року, земельні ділянки позивачки розміром 2,4524 га та 2,3507 га відповідно було передано Товариству в строкове платне користування на умовах оренди строком на 5 років. Вказані Договори було зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07.06.2012 року за № 712408324003760 № 712408324003795 відповідно.
Позивачка вказує, що направила відповідачу листи-повідомлення від 03 березня 2017 року про відмову в поновленні договору оренди землі з проханням повернути земельну ділянку власнику з дня припинення дії договору за актом приймання-передачі земельної ділянки. Однак, будь-яких відповідей з цього приводу від відповідача не отримувала.
Отримавши Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82866425 та № 82855442 від 20 березня 2017 року, позивачці стало відомо, що 23 вересня 2016 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В., було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором № 13 на підставі Додаткової угоди від 17 серпня 2016 року, а строк дії Договору змінено та встановлено до 07 червня 2027 року з правом пролонгації; 05 жовтня 2016 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В., було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором №60 на підставі Додаткової угоди від 08 квітня 2015 року, а строк дії Договору змінено та встановлено до 07 червня 2026 року з правом пролонгації.
ОСОБА_1 вказує, що оскільки вона не підписувала оспорюваних додаткових угод до Договорів і її волевиявлення на укладення не було, сторони не досягли усіх істотних умов цих Додаткових угод, у зв`язку з чим просила визнати недійсними вказані додаткові угоди та скасувати державну реєстрації речового права.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року позов задоволено та:
визнано недійсною Додаткову угоду від 17 серпня 2016 року до договору оренди землі №13 від 16 вересня 2011 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,4524 га кадастровий номер 7124083200:01:001:0279, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину №1138 від 29 липня 2016 року;
скасовано державну реєстрацію речового права Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,4524 га. кадастровий номер 7124083200:01:001:0279, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 33955319 від 21 лютого 2017 року та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 16596627 від 23 вересня 2016 року (із змінами від 13 лютого 2017 року) про право оренди Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,4524 га., кадастровий номер 7124083200:01:001:0279 на підставі додаткової угоди №б/н від 17 серпня 2016 року до договору оренди землі №13 від 16 вересня 2011 року, строком до 07 червня 2027 року з правом пролонгації;
визнано недійсною Додаткову угоду від 8 квітня 2015 року до договору оренди землі №60 від 16 вересня 2011 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,3507 га кадастровий номер 7124083200:01:001:0280, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЗ №045401 від 23 квітня 2009 року.
скасовано державну реєстрацію речового права Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» на земельну ділянку розміром 2,3507 га кадастровий номер 7124083200:01:001:0280, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на праві приватної власності шляхом скасування рішення про державну реєстрацію прав та обмежень (з відкриттям розділу), індексний номер 33824464 від 13 лютого 2017 року та скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право 16794901 від 05 жовтня 2016 року (із змінами від 13 лютого 2017 року) про право оренди Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство» «Імпульс-Плюс» земельної ділянки розміром 2,3507 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0280 на підставі додаткової угоди №б/н від 08 квітня 2015 року до договору оренди землі №60 від 16 вересня 2011 року, строком до 07 червня 2026 року з правом пролонгації.
Рішення суду обґрунтоване тим, що волевиявлення позивачки на укладення спірних додаткових угод до договорів оренди було відсутнє, тому укладення таких договорів не можливе без волі сторони.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» подало апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року і прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
В апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції не було постановлено ухвалу про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду, тому суд фактично ухвалив рішення за результатами підготовчого засідання, хоча відповідач не надавав суду заяву про визнання позову.
Зазначає, що суд не повідомляв відповідача про час та дату розгляду справи по суті, що призвело до неможливості відповідача брати участь у даній стадії судового процесу і користуватися своїми правами і надавати заперечення під час дослідження доказів.
Також вказує, що вирішальним доказом як підставою для задоволення позову судом визначено висновок експерта за результатами проведення додаткової фізичко-хімічної експертизи матеріалів документів № 9500.
Вважає, що вказаний висновок не є належним доказом у справі, оскільки ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» не є спеціалізованою державною установою для проведення технічної експертизи матеріалів документів; зі змісту висновку експертизи вбачається порушення вимог закону щодо обмеження доступу сторонніх осіб до наданих документів; відсутнє окреме посвідчення суддею досліджуваних матеріалів, а мікроскопічне дослідження вшитих документів у справі з іншими матеріалами викликає великий сумнів в їх об`єктивності.
Крім того, зазначає, що судом не перевірялись методики, зазначені експертами у вступній частині висновків на предмет їх допуску для застосування при проведенні експертизи згідно з Реєстром методик проведення судових експертиз.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання не з`явились.
Приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В. надіслала клопотання про розгляд справи без її участі.
ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» направило на електронну адресу суду клопотання про не проведення судового засідання у справі до зміни обставин, що унеможливлюють його проведення. В обґрунтування клопотання зазначено, що на території України офіційно встановлено карантин з метою запобігання поширенню коронавірусу COVID-19, Тальнівський район відноситься до червоної карантинної зони, тому проведення судового засідання у даній справі утруднене обставинами непереборної сили.
Колегія суддів зазначає, що на даний час відсутні перешкоди у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав у зв`язку із карантинними обмеженнями, запровадженими з метою запобігання поширення коронавірусу COVID-19 (здійснюється міжміське, міжобласне транспортне сполучення, працюють адвокати, нотаріуси тощо). Крім того Цивільним процесуальним законодавством передбачено можливість учасників справи брати участь у розгляді справи в режимі відеоконференції поза межами суду.
В той же час судова колегія звертає увагу на те, що за положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 Цивільного процесуального кодексу України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
У своєму клопотанні ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» не вказує, яким чином обмеження, встановлені у зв`язку з карантином, впливають на неможливість скаржника прибути в судове засідання. 
Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності скаржника ТОВ «ВП «Імпульс Плюс» та інших учасників справи, належним чином повідомлених про її розгляд.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає наступне. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення не відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 045401, виданого 23 квітня 2009 року є власником земельної ділянки кадастровий номер 7124083200-01-001-0280 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області загальною площею 2,35 га (т. 1 а.с. 6).
Згідно договору оренди землі № 60 від 16 вересня 2011 року ОСОБА_1 надала в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», належну їй земельну ділянку строком на 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки. Даний Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 26 червня 2012 року за № 712408324003795 (т. 1 а.с. 9-10).
Згідно свідоцтва про право на спадщину від 29 липня 2016 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 7124083200:01:001:0279 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,4524 га., що належала померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 11).
Вказана земельна ділянка була передана померлим ОСОБА_2 в оренду строком на 5 років Товариству з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс», згідно договору оренди землі №13 від 16 вересня 2011 року. Договір зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області від 07 червня 2012 року за № 712408324003760 (т. 1 а.с. 7-8).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82855442 від 20 березня 2017 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. 05 жовтня 2016 року було здійснено державну речового права щодо Додаткової угоди від 08 квітня 2015 року до Договору № 60 оренди земельної ділянки, площею 2,3507 га., строк дії Договору встановлено до 07 червня 2026 року з правом пролонгації (т. 1 а.с. 14).
Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82866425 від 20 березня 2017 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. 23 вересня 2016 року було здійснено державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 17 серпня 2016 року до Договору № 13 оренди земельної ділянки, площею 2,4524 га, строк дії Договору встановлено до 07 червня 2027 року з правом пролонгації (т. 1 а.с. 15).
За змістом Додаткових угод від 17 серпня 2016 року та від 07 червня 2015 року до Договорів оренди землі №13 від 16 вересня 2011 року та № 60 від 07 червня 2012 року відповідно, ними було внесено зміни до пунктів 8 та 10 вказаних Договорів оренди щодо розміру орендної плати та строку дії договору.
Позивачка вказувала, що вона не підписувала Додаткових угод до Договорів оренди, зокрема, в частині зміну строку дії Договору.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції було проведено комплексну судово-технічну експертизу документів та судово-почеркознавчу експертизу (т. 1 а.с. 133-143).
Висновком експертизи №45,809-813/18-23 від 17 серпня 2018 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» Додаткової угоди від 17 серпня 2016 року до договору оренди землі № 13 від 16 вересня 2011 року виконаний ОСОБА_1 ; підпис від імені ОСОБА_1 в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» Додаткової угоди від 08 квітня 2015 року до договору оренди землі № 60 від 16 вересня 2011 року виконаний без попередньої технічної підготовки та технічних засобів. 
Питання «Чи містить Додаткова угода від 17 серпня 2016 року та від 08 квітня 2015 року до Договору оренди землі № 13 від 16 вересня 2011 року та до договору №60 від 16 вересня 2011 року (далі - Додаткова угода) ознаки пізнішого внесення змін у її первинний зміст, зокрема після слів «...солома 50 тюків» пункту 1 Додаткової угоди та перед графою «Підписи сторін»?» - виходить за межі компетенції експерта. Ознак зміни першопочаткового змісту Додаткової угоди (додруковування, дописка, травлення, виправлення тощо), не виявлено. Однозначно встановити чи є додрукованим текст що починається словами «2. Викласти....» та закінчується словами «... печатками Сторін.» до тексту, що починається словами «додаткова угода....» та закінчується словами «.... солома 50 тюків» не видалося можливим. Питання «яка відносна давність виконання цих змін по відношенню до підпису здійсненого в графі «Орендодавець» від імені ОСОБА_1 .?» виходить за межі компетенції експерта.
Також під час розгляду справи було проведено додаткову фізико-хімічну експертизу матеріалів документів (т. 1 а.с. 226-250).
Згідно з висновком експерта №9500 за результатами проведення додаткової фізико-хімічної експертизи матеріалів документів Додаткова угода від 17 серпня 2016 року до договору оренди землі № 13 від 16 вересня 2011 року та Додаткова угода від 08 квітня 2015 року до договору оренди землі № 60 від 16 вересня 2011 року, укладені між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», містять ознаки пізнішого внесення змін в первинний зміст, зокрема, після слів «...солома 50 тюків» пункту 1 Додаткової угоди та перед графою «Підписи сторін» наявний пізніше додрукований фрагмент тексту, що починається словами «2. Викласти....» та закінчується словами «... печатками Сторін.» Первинний текст Додаткових угод не містив вищевказаний текстовий фрагмент. 
Встановити відносну давність виконання підпису від імені орендодавця – ОСОБА_1 по відношенню до додрукованого фрагмента тексту не виявилось можливим з причин зазначених в синтезуючій частині висновку. 
Давність виконання запису «13 16.09.2011» в додрукованому фрагменті – п.2 додаткової угоди від 17.08.2016 року до договору оренди землі № 13 від 16.09.2011 року, відповідає виправленій даті зазначеній в документі – 17.08.2016 року, однак, не відповідає первинно зазначеній даті – 08.04.2015 року.
Давність виконання запису «60 16.09.2011» в додрукованому фрагменті – п.2 додаткової угоди від 08.04.2015 року до договору оренди землі № 60 від 16.09.2011 року, не відповідає даті зазначеній в документі – 08.04.2015 року.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції вважав, що на укладення спірних додаткових угод до договорів оренди землі було відсутнє волевиявлення позивачки, хоча почеркознавчою експертизою і було встановлено, що підпис на додаткових угодах виконано ОСОБА_1 .
При цьому суд вказав, що додатковою експертизою було встановлено, що в текст підписаної позивачкою угоди пізніше було внесено доповнення, якими істотно збільшили строк дії договору оренди землі без відома та згоди позивачки.
Однак такий висновок суду не узгоджується із висновком додаткової фізико-хімічної експертизи матеріалів документів № 9500 від 29 квітня 2020 року, згідно з яким встановити відносну давність виконання підпису від імені орендодавця – ОСОБА_1 по відношенню до додрукованого фрагмента тексту не виявилось можливим з причин зазначених в синтезуючій частині висновку.
За правилами статті 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.
Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є Закон України «Про оренду землі».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається в письмовій формі і за бажанням сторін може бути посвідчено нотаріально.
Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є строк дії договору.
Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Частинами першою, другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до частини першої статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обов`язки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.
Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина перша статті 81 ЦПК України).
За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо відсутності волевиявлення позивачки під час укладення спірних додаткових угод, оскільки під час розгляду справи встановлено, що підпис на вказаних угодах виконаний ОСОБА_1 , а доказів виконання підпису позивачкою до внесення змін у тексті Додаткових угод (щодо зміни строку дії договору) матеріали справи не містять.
Отже, оскільки судом не встановлено, що позивачка ОСОБА_1 підписала спірні додаткові угоди до Договорів оренди землі без внесених у них змін (додрукованого тексту), відсутні підстави для визнання їх недійсними.
Твердження в апеляційній скарзі про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз», яке проводило фізико-хімічну експертизу матеріалів документів, не є належним суб`єктом здійснення судово-експертної діяльності, є безпідставними.
Відповідно до частини 1 статті 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями. Необхідними для з`ясування відповідних обставин справи.
Згідно зі статтею 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
При призначенні експертизи судом експерт чи експертна установа обирається сторонами за взаємною згодою, а якщо такої згоди не досягнуто у встановлений судом строк, експерта чи експертну установу визначає суд. Суд з урахуванням обставин справи право визначити експерта чи експертну установу самостійно.
Питання, з яких має бути проведена експертиза, що призначається судом, визначаються судом.
Учасники справи мають право запропонувати суду питання, роз`яснення яких, на їхню думку, потребує висновку експерта.
Відповідно до частини 2 статті 108 ЦПК України у разі якщо суд призначає проведення експертизи установі, керівник такої установи доручає проведення експертизи одному або декільком експертам.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність у кримінальному провадженні здійснюють державні спеціалізовані установи, а в інших випадках - також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом.
Відповідно до частини третьої статті 10 зазначеного Закону до проведення судових експертиз, крім тих, що проводяться виключно державними спеціалізованими установами, можуть залучатися також судові експерти, які не є працівниками цих установ.
Згідно з пунктом 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 призначення судових експертиз та експертних досліджень (далі експертизи та дослідження) судовим експертам державних спеціалізованих науково-дослідних установ судових експертиз Міністерства юстиції України (далі експертні установи) та атестованим судовим експертам, які не є працівниками державних спеціалізованих установ (далі експерти), їх обов`язки, права та відповідальність, організація проведення експертиз та оформлення їх результатів здійснюються у порядку, визначеному Кримінальним процесуальним, Цивільним процесуальним, Господарським процесуальним кодексами України, Кодексом України про адміністративні правопорушення, Кодексом адміністративного судочинства України, Митним кодексом України, Законами України «Про судову експертизу», «Про виконавче провадження», іншими нормативно-правовими актами з питань судово-експертної діяльності та цією Інструкцією.
Враховуючи наведене, судовий експерт Товариства з обмеженою відповідальністю «Незалежний інститут судових експертиз» Юрченко Є.М. є належним суб`єктом здійснення судово-експертної діяльності, оскільки чинне законодавство України не містить імперативних норм про можливість проведення фізико-хімічної експертизи виключно державними спеціалізованими установи (за виключенням встановлених законом обмежень).
Експерт повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку та за відмову без поважних причин від виконання покладених обов`язків за статей 384 та 385 КК України, відвід експерту учасниками справи не заявлявся, висновок експертизи не визнано судом необґрунтованим або таким, що суперечить матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності.
Враховуючи наведене, висновок додаткової фізико-хімічної експертизи матеріалів документів № 9500 від 29 квітня 2020 року є належним доказом у справі.
Щодо тверджень скаржника, що судом першої інстанції допущено процесуальні порушення під час розгляду справи, оскільки ухвалено рішення за результатами підготовчого засідання без заяви про визнання позову відповідача, та матеріали справи не містять ухвали про закриття підготовчого засідання і призначення справи до розгляду, спростовуються матеріалами справи.
Так, 13 червня 2017 року Тальнівським районним судом Черкаської області постановлено ухвалу про закінчення підготовки справи до розгляду та призначення її до розгляду у відкритому судовому засіданні (т. 1 а.с. 29).
Посилання скаржника на те, що суд не повідомляв відповідача про час та дату розгляду справи по суті також є безпідставними та спростовуються наявним у матеріалах справи рекомендованим повідомленням про вручення судової повістки представнику ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» 07 липня 2020 року (т. 2 а.с. 6).
Відповідно до частини 4 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, оскільки судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення про задоволення позовних вимог, колегія суддів вважає за можливе вийти за межі апеляційних вимог, апеляційну скаргу ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» задовольнити частково, скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року та прийняти нове про відмову в задоволенні позовних вимог.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з позивача слід стягнути на користь відповідача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог в сумі 3840 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» задовольнити частково.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 27 серпня 2020 року скасувати та прийняти нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Д.В.; приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Е.А., про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації речового права.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» судові витрати в сумі 3840 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції в порядку та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді