Ухвала    
 
07 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 189/1386/18
провадження № 61-14631ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю.,                    Зайцева А. Ю.,                
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_4 про стягнення боргу за вимогою кредитора,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                 ОСОБА_2 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.
В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що відповідно до укладеного договору позики від 19 березня 2014 року ОСОБА_5 отримав від неї грошові кошти у розмірі 15 000 грн, що в еквіваленті складає 1 500 доларів США та зобов`язався повернути таку ж саму суму грошових коштів до 17 березня 2030 року. 
Однак, боржник свої зобов`язання належним чином не виконав, в результаті чого утворилася заборгованість у загальній сумі 42 180 грн. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. 
Спадкоємцем померлого є його син ОСОБА_2 , який звернувся до Покровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і якому 02 липня 2018 року нотаріусом направлено повідомлення про претензію позивача. 
Посилаючись на викладені обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в сумі 42 180 грн та судові витрати у справі.
Рішенням Васильківського районного суду Дніпропетровської області від             25 лютого 2020 року позовні вимоги задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 19 березня 2014 року в сумі 12 249,75 грн, що в еквіваленті становить 500 доларів США відповідно до офіційного курсу НБУ, станом на день ухвалення рішення у справі (тобто на 25 лютого 2020 року). 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу.
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено.
Рішення Васильківського районного суду Дніпропетровської області від                  25 лютого 2020 року скасовано.
В задоволені позовних вимог  ОСОБА_1 відмовлено.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
01 жовтня 2020 року (згідно з відміткою на поштовому конверті)                         ОСОБА_1 звернуласьдо Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України. 
 
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на                  01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
 
Ціна позову в даній справі становить 42 180 грн, яка станом на 01 січня              2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102*100=210 200 грн).
 
Отже зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Верховний Суд зауважує, що застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 01 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , неповнолітній ОСОБА_4 про стягнення боргу за вимогою кредитора.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                         Є. В. Коротенко
 
                                                                                                                      С. Ю. Бурлаков
                                                                                                  
А. Ю. Зайцев