ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15 жовтня 2020 р.	Справа № 520/639/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Чалого І.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Григорова А.М. ,
за участю секретаря судового засідання Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДПС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020, головуючий суддя І інстанції: Горшкова О.О., м. Харків, повний текст складено 13.03.20 по справі № 520/639/2020 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "АДР-СЕРВІС" до Головного управління ДПС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "АДР-СЕРВІС" (далі за текстом також - позивач, ТОВ "АДР-СЕРВІС") звернулося до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у Харківській області (далі та текстом також – відповідач, ГУ ДПС у Харківській  області), в якому просило скасувати податкове повідомлення - рішення від 03.01.2020 за № 00000040511.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 13 березня 2020 року адміністративний позов задоволено.
Скасовано податкове повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 03.01.2020 за № 00000040511, яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АДР-СЕРВІС" встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2018 року у розмірі 439 570,00 грн.
Не погодившись із прийнятим рішенням суду першої інстанції, ГУ ДПС у Харківській  області оскаржило його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зазначає, що за наявності у ГУ ДПС Харківської області узагальненої податкової інформації №1574/10-36-51/41310686 від 18.02.2019, складеної ГУ ДПС у Київській області, виконання  господарських операції ТОВ «Кадрава» за договором про надання послуг з вирощування соняшника №15 від 10.05.2018, укладеним з позивачем як замовником таких послуг, було неможливим. Водночас, на думку відповідача, неможливість надання послуг за таким договором підтверджується відсутністю трудових ресурсів у ТОВ «Кадрава» (у ІV кварталі 2018 року одна особа – директор), відсутністю  основних засобів, а також аналізом поданої ТОВ «Кадрава» звітності 1-ДФ та аналізом Єдиного реєстру податкових накладних, що свідчить про незалучення сторонніх осіб для надання послуг. Уважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення за умов невірного застосування приписів п.198.1, п.198.3, п.198.6 ст.198,  п.201.1 п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України (надалі також – ПК України).
За результатами апеляційного розгляду ГУ ДПС у Харківській області просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити повністю.
Від позивача надійшла заява, в якій він зазначає, що проти доводів апеляційної скарги заперечує, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Просить розглядати справу за  відсутністю його представника.
Представники сторін про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку.
Колегія суддів визнала за можливе розглянути справу з урахуванням положень ч. 4 ст.        229        та ч. 2 ст.        313        Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що ГУ ДПС у Харківській області на підставі направлення від 29.11.2019 за № 3051, Наказа від 28.11.2019 за № 2540, відповідно до підпункту 78.1.41 пункту 78.1 статті 78, п. 82.2 ст. 82 Податкового кодексу України проведено документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «АДР-СЕРВІС» з питань дотримання вимог податкового законодавства України щодо господарських взаємовідносин з ТОВ «Кадрава» за жовтень 2018 року, а також даних щодо подальшої реалізації/придбання та/або використання у власній господарській діяльності придбаних товарів (робіт, послуг).
За результатами перевірки суб`єктом владних повноважень складено акт № 1162/20-40-05-11-10/40029453 від 12.12.2019 (а.с. 6-25).
Перевіркою встановлено порушення ТОВ «АДР-СЕРВІС» пункту 198.1, пункту 198.3, пункту 198.6 статті 198, п. 201.1, п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, в результаті чого встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2018 року у сумі 439507 грн.
На підставі акта  № 1162/20-40-05-11-10/40029453 від 12.12.2019 відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення № 00000040511 від 03.01.2019, яким встановлено завищення ТОВ «АДР-СЕРВІС» від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2018 року у сумі 439507 грн (а.с. 2).
Не погоджуючись із винесеним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся з адміністративним позовом до суду про визнання його протиправним та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки позивачем було підтверджено правомірність формування витрат та віднесення до податкового кредиту сум податку на додану вартість, сплачених у складі вартості придбання матеріальних цінностей у контрагента (ТОВ «Кадрава»), надані до перевірки належно оформлені документи і зібрані у справі докази підтверджують виконання зобов`язань між сторонами господарських операцій, податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00000040511 від 03.01.2020 підлягає скасуванню. Водночас, суд першої інстанції  дійшов до висновку, що господарські операції відповідають видам діяльності позивача, а наявність узагальненої податкової інформації щодо контрагента позивача, не може бути фактом, що підтверджує відсутність реальних правових наслідків всіх господарських операцій. 
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи та виходить з такого.
Відповідно до п. 14.1.156 статті 14 Податкового кодексу України, податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Положеннями п. 44.1 ст. 44 Податкового кодексу України  визначено, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Розділ V Податкового кодексу України визначає платників податку на додану вартість, об`єкт оподаткування, дату виникнення податкових зобов`язань, порядок визначення бази оподаткування, розміри ставок податку, порядок визначення суми податку та строки проведення розрахунків тощо.
Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового кодексу України, об`єктом оподаткування є операції платників податку з: а) постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу в користування лізингоотримувачу/орендарю; б) постачання послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу; в) ввезення товарів на митну територію України; г) вивезення товарів за межі митної території України; е) постачання послуг з міжнародних перевезень пасажирів і багажу та вантажів залізничним, автомобільним, морським і річковим та авіаційним транспортом.
З метою оподаткування цим податком до операцій з ввезення товарів на митну територію України та вивезення товарів за межі митної території України прирівнюється поміщення товарів у будь-який митний режим, визначений Митним кодексом України.
Датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг відповідно до приписів п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку.
Згідно із пунктом 188.1 статті 188 Податкового кодексу України, база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної вартості з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім акцизного податку на реалізацію суб`єктами господарювання роздрібної торгівлі підакцизних товарів, збору на обов`язкове державне пенсійне страхування, що справляється з вартості послуг стільникового рухомого зв`язку, податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів). При цьому база оподаткування операцій з постачання товарів/послуг не може бути нижче ціни придбання таких товарів/послуг, база оподаткування операцій з постачання самостійно виготовлених товарів/послуг не може бути нижче звичайних цін, а база оподаткування операцій з постачання необоротних активів не може бути нижче балансової (залишкової) вартості за даними бухгалтерського обліку, що склалася станом на початок звітного (податкового) періоду, протягом якого здійснюються такі операції (у разі відсутності обліку необоротних активів - виходячи із звичайної ціни).
Відповідно до пункту 198.1 статті 198 Податкового кодексу України право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з:
а) придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг;
б) придбання (будівництво, спорудження, створення) необоротних активів, у тому числі при їх ввезенні на митну територію України (у тому числі у зв`язку з придбанням та/або ввезенням таких активів як внесок до статутного фонду та/або при передачі таких активів на баланс платника податку, уповноваженого вести облік результатів спільної діяльності);
в) отримання послуг, наданих нерезидентом на митній території України, та в разі отримання послуг, місцем постачання яких є митна територія України;
г) ввезення необоротних активів на митну територію України за договорами оперативного або фінансового лізингу.
Згідно з пунктом 198.2 статті 198 Податкового кодексу України датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається:  дата тієї події, що відбулася раніше; дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Згідно з пунктами 198.3, 198.6 статті 198  Податкового кодексу України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Стаття 200 Податкового кодексу України регламентує порядок визначення суми податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або відшкодуванню з Державного бюджету України (бюджетному відшкодуванню), та строки проведення розрахунків.
Відповідно до пункту 200.1 цієї статті сума податку, що підлягає сплаті (перерахуванню) до Державного бюджету України або бюджетному відшкодуванню, визначається як різниця між сумою податкового зобов`язання звітного (податкового) періоду та сумою податкового кредиту такого звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.2 статті 200 Податкового кодексу України при позитивному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума підлягає сплаті (перерахуванню) до бюджету у строки, встановлені цим розділом.
При від`ємному значенні суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така сума враховується у зменшення суми податкового боргу з податку, що виник за попередні звітні (податкові) періоди (у тому числі розстроченого або відстроченого відповідно до цього Кодексу), а в разі відсутності податкового боргу - зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (п. 200.3).
Згідно із пунктом 200.4 статті 200 Податкового кодексу України, якщо в наступному податковому періоді сума, розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї статті, має від`ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає частина такого від`ємного значення, яка дорівнює сумі податку, фактично сплаченій отримувачем товарів/послуг у попередніх податкових періодах постачальникам таких товарів/послуг або до Державного бюджету України, а в разі отримання від нерезидента послуг на митній території України - сумі податкового зобов`язання, включеного до податкової декларації за попередній період за отримані від нерезидента послуги отримувачем товарів/послуг;
б) залишок від`ємного значення попередніх податкових періодів після бюджетного відшкодування включається до складу сум, що відносяться до податкового кредиту наступного податкового періоду.
Отже, від`ємне значення як категорія Кодексу - це також математична (об`єктивна) категорія; різниця між зменшуваним (податкове зобов`язання) та від`ємником (податковим кредитом). Від`ємне (позитивне) значення є результатом  математичної дії -"віднімання",  і  в силу дії об`єктивних законів не може бути змінено будь-чиєю волею.
Відповідно до ст. 201.1 Податкового кодексу України, платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою податкову накладну, у якій зазначаються в окремих рядках такі обов`язкові реквізити: а) порядковий номер податкової накладної; б) дата виписування податкової накладної; в) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - продавця товарів/послуг; г) податковий номер платника податку (продавця та покупця); ґ) місцезнаходження юридичної особи - продавця або податкова адреса фізичної особи - продавця, зареєстрованої як платник податку; д) повна або скорочена назва, зазначена у статутних документах юридичної особи або прізвище, ім`я та по батькові фізичної особи, зареєстрованої як платник податку на додану вартість, - покупця (отримувача) товарів/послуг; е) опис (номенклатура) товарів/послуг та їх кількість, обсяг; є) ціна постачання без урахування податку; ж) ставка податку та відповідна сума податку в цифровому значенні; з) загальна сума коштів, що підлягають сплаті з урахуванням податку; и) вид цивільно-правового договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для підакцизних товарів та товарів, ввезених на митну територію України).
Згідно з пунктом 201.6 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна є податковим документом і одночасно відображається у податкових зобов`язаннях і реєстрі виданих податкових накладних продавця та реєстрі отриманих податкових накладних покупця.
Контролюючі органи за даними реєстрів виданих та отриманих податкових накладних, наданих в електронному вигляді, повідомляють платника податку про наявність у такому реєстрі розбіжностей з даними контрагентів. При цьому платник податку протягом 10 днів після отримання такого повідомлення має право уточнити податкові зобов`язання без застосування штрафних санкцій, передбачених розділом II цього Кодексу.
Відповідно до пункту 201.7 статті 201 Податкового кодексу України податкова накладна складається на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
У разі якщо частка товарів/послуг, послуг не містить відокремленої вартості, перелік (номенклатура) частково поставлених товарів/послуг зазначається в додатку до податкової накладної у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, та враховується при визначенні загальних податкових зобов`язань.
Відповідно до пункту 201.8 статті 201 Податкового кодексу України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому статтею 183 цього Кодексу.
За положеннями пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України, при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою.
Відповідно до частини другої статті 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (надалі також – Закон № 996-ХІV) бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За змістом частиною першої статті 9 Закону № 996-ХІV підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Частиною другою статті 9 Закону № 996-ХІV передбачені обов`язкові реквізити, які мають містити первинні та зведені облікові документи.
Згідно з пунктом 2.1 та 2.4 "Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 5 червня 1995 року за № 168/704 (далі - Положення), в редакції чинній на момент виникнення спірних відносин, первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення. Первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Виходячи з викладеного, податковий кредит для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на додану вартість має бути фактично здійснений і підтверджений належним чином складеними первинними документами, що відображатимуть реальність господарської операції, яка є підставою для формування податкового обліку платника податків.
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування податкового кредиту з податку на додану вартість обов`язковому з`ясуванню підлягають обставини щодо руху активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Водночас, дослідженню підлягають усі первинні документи, які належить складати залежно від певного виду господарської операції: договори, акти виконаних робіт, документи про перевезення, зберігання товарів тощо. В обов`язковому порядку необхідно досліджувати наявність господарської мети при вчиненні відповідних дій платника податку.
Фактичний рух активів за результатами здійснення господарських операцій створює наслідки для податкового обліку платника податків.
Проте, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції.
Визначальною ознакою господарської операції є те, що вона повинна спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицію Верховного Суду, викладеною у постановах від 02.04.2019 у справі №826/14331/13-а, від 10.04.2020 у справі №823/1389/16.
Отже, відповідно до наведеного нормативного регулювання податкових правовідносин, у цій справі суд апеляційної інстанції перевіряє реальність господарських правовідносин позивача з його контрагентом з урахуванням поданих сторонами доказів, щодо оцінки яких виник спір, протягом періоду, який перевірявся контролюючим органом.
Судовим розглядом встановлено, що між ТОВ «АДР-СЕРВІС» (за текстом договору - замовник) та ТОВ «Кадрава» (за текстом договору - виконавець) укладено договір надання послуг № 15 від 10.05.2018 (а.с. 30-31), предметом якого є надання виконавцем послуг з вирощування соняшника згідно із переліком в специфікації, яка є невід`ємною частиною договору (п.п. 1.1-1.2 договору).
Відповідно до п. 2.1 договору послуги надаються з використанням посівного матеріалу, мінеральних добрив, мікродобрив, агрохімікатів, сільськогосподарської техніки та паливно-мастильних матеріалів виконавця.
За умовами п.3.3 договору ціна договору включає в себе витрати на транспортування техніки, інші витрати, а також податки, збори та інші обов`язкові платежі до бюджету, передбачені чинним законодавством України.
У додатку 1 до договору №15 від 10.05.2018 сторони визначили перелік робіт, одиницю виміру робіт та їх кількість, ціну робіт без податку на додану вартість, суму без податку на додану вартість, загальну вартість робіт у сумі 2 637 040,32 грн, у тому числі ПДВ – 439  506,72 грн /а.с. 32/.
На підтвердження фактичного виконання умов вказаного правочину позивачем надано до матеріалів справи акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19/10 від 19.10.2019; на підтвердження оплати вартості отриманих послуг – рахунок на оплату № 19/10-1 від 19.10.2018 на суму 2  637  040,32 грн, у тому числі ПДВ – 439  506,72 грн та платіжні доручення № 13 від 22.10.2018 на суму 350  000,00 грн, № 17 від 25.10.2018 на суму 1  110  000,00 грн, № 19 від 26.10.2018 на суму 342  998,27 грн, № 32 від 08.11.2018 на суму 834  042,05 грн, а також податкові накладні від 19.10.2018 за № 60, №61, №62, №63, виписані ТОВ «Кадрава» за відповідною господарською операцією (а.с. 33-46).
Укладення договору з ТОВ «Кадрава» обумовлювалася необхідністю виконання договірних зобов`язань ТОВ «АДР-СЕРВІС» перед Інститутом овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України за договором про закупівлю послуг № 101 від 10.05.2018 року (а.с. 47), на підтвердження виконання якого позивачем до матеріалів справи надано специфікації, додаткові угоди (з переліком послуг), кількісно-вартісну калькуляцію на загальну суму 2  651  911,26 грн, у тому числі ПДВ – 441  985,21 грн. 
Як доказ проведення оплати за договором  про закупівлю послуг № 101 від 10.05.2018 позивачем до матеріалів справи надано банківську виписку (а.с. 55-56).
Позивачем оформлено податкові накладні та зареєстровано в ЄРПН (а.с. 57-65), подано податкову декларацію (а.с. 66-74).
Зміна майнового стану позивача підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 361, 631 за 4 квартал 2018 року (а.с. 75-76).
З аналізу руху господарської операції позивача з ТОВ "Кадрава", зумовленої необхідністю виконання договірних зобов`язань ТОВ «АДР-СЕРВІС» перед Інститутом овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України, убачається, що від проведеної господарської операції з придбання послуг з метою виконання зобов`язань за договором про закупівлю послуг № 101 від 10.05.2018 ТОВ «АДР-СЕРВІС» отримало прибуток, який був урахований при обчисленні податкових зобов`язань підприємства у відповідний період. 
Такий прибуток отриманий з огляду на той факт, що вартість робіт за договором про закупівлю послуг № 101 від 10.05.2018, укладеним між ТОВ «АДР-СЕРВІС» з Інститутом овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України за договором, є вищою за вартість робіт  за договором надання послуг № 15 від 10.05.2018, укладеним між ТОВ «АДР-СЕРВІС» та ТОВ  «Кадрава».
Колегія суддів зазначає, що акт здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19/10 від 19.10.2019, який підтверджує факт отримання ТОВ «АДР-СЕРВІС» наданих послуг (виконаних робіт) та який дає змогу ідентифікувати господарську операцію якої стосуються, містить відомості про замовника і виконавця; містять підписи осіб, що прийняли/здали послуги та печатки замовника і виконавця; посилання на договір, якого стосуються такий акт здачі-приймання робіт (надання послуг); містять перелік наданих послуг, одиницю їх виміру; містять вартість наданих послуг, як загальну так і за кожним видом послуг, які надано.
Послуги приймались особисто директором ТОВ «АДР-СЕРВІС» ОСОБА_1 , що підтверджується його підписом та відбитком печатки ТОВ «АДР-СЕРВІС» у акті здачі-приймання робіт (надання послуг) № 19/10 від 19.10.2019.
Отже, наявний в матеріалах справи акт здачі-приймання робіт (надання послуг) є первинним документом та не має дефектів форми, змісту або походження, котрі в силу статті 9 Закону №996-XIV, статті 44 Податкового кодексу України, п.2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 за №88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості, а тому є належними та допустимими доказами, підтверджують реальність господарських операцій між позивачем та його контрагентом (ТОВ «АДР-СЕРВІС»).
Факт використання придбаних у ТОВ «Кадрава» послуг в господарській діяльності ТОВ «АДР-СЕРВІС» підтверджується договором про закупівлю послуг № 101 від 10.05.2018, укладеним між позивачем та Інститутом овочівництва і баштанництва Національної академії аграрних наук України, специфікаціями, додатковими угодами, кількісно-вартісною калькуляцією до такого договору, а отримання господарської вигоди - банківською випискою, оборотно сальдовою відомістю по рахунку 361, 631 за 4 квартал 2018 року.
Отже, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції, що надані позивачем первинні документи та дані бухгалтерського обліку підтверджують реальність отримання послуг від ТОВ «Кадрава» та їх використання в господарській діяльності ТОВ «АДР-СЕРВІС».
Щодо висновків контролюючого органу про неможливість здійснення господарських операцій з надання послуг  у зв`язку із відсутністю трудових ресурсів у ТОВ «Кадрава» (у ІV кварталі 2018 року одна особа – директор), відсутністю основних засобів, про що свідчить аналіз податкової та господарської діяльності ТОВ «Кадрава», колегія суддів  погоджується із судом першої інстанції, що такі посилання контролюючого органу не можуть бути покладені в основу судового рішення як докази відсутності реальності господарських операцій з придбання ТОВ «АДР-СЕРВІС» ідентифікованих послуг у ТОВ «Кадрава».
Посилання відповідача на відсутність трудових ресурсів у ТОВ «Кадрава» у ІV кварталі 2018 року, як підтвердження ненадання послуг ТОВ «Кадрава»,  є необґрунтованим, оскільки, згідно із специфікацією до договору про надання послуг № 15 від 10.05.2018, де вказано перелік послуг (зокрема, внесення мінеральних добрив, зібрання врожаю) та акта здачі - приймання робіт № 19 від 19.10.2018 (складеного як результат повного виконання умов договору), такі послуги надавалися протягом тривалого часу, а саме: з травня по жовтень 2018 року.
На запит позивача ТОВ «Кадрава» надано копії звіту за договором №15 від 10.05.2018 з переліком та деталізацією наданих робіт/послуг, а також договір оренди сільгосптехніки №7 від 10 серпня 2018 року, за умовами якого ТОВ «Кадрава» (орендар) орендувало у ТОВ «Квадр Оіл Трейд» (орендодавця) сільськогосподарську техніку (а.с.118-121).
Водночас, згідно із пунктом 36.5 статті 36 Податкового кодексу України, відповідальність за невиконання або неналежне виконання податкового обов`язку несе платник податків.
Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Окрім того, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом не впливають на права та обов`язки іншого платника податків.
За умови подання платником податку на додану вартість належним чином оформлених документів, які згідно з правовими нормами повинні бути виписані на господарські операції певного виду, та підтвердження суми податку на додану вартість податковими накладними, зареєстрованими відповідно до вимог статті 201 ПК України, задекларований податковий кредит вважається підтвердженим (правомірним), якщо контролюючий орган не доведе зворотне.
Це відповідає нормі абзацу першого частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, згідно з якою в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Така норма узгоджується як з нормою абзацу першого пункту 56.4 статті 56 Податкового кодексу України, відповідно до якої обов`язок доведення, що будь-яке нарахування, здійснене контролюючим органом у випадках, визначених Податковим кодексу України, або будь-яке інше рішення контролюючого органу є правомірним, покладено на контролюючий орган, так і з нормою підпункту 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України щодо презумпції правомірності рішень платника податків, які в сукупності закріплюють презумпцію добросовісності податкової поведінки платника податків.
Законодавством України не передбачена відповідальність юридичної особи за можливими допущеними порушеннями законодавства інших юридичних осіб, на господарюючих суб`єктів не покладається обов`язок та не надається право контролювати дотримання законодавства платником податків, який виступає контрагентом у господарській операції. Ведення податкового обліку покладено на кожного окремого платника податку. Такий платник несе самостійну відповідальність за порушення правил ведення податкового обліку. Зазначена відповідальність стосується кожного окремого платника податку і не може автоматично поширюватися на третіх осіб, у тому числі на його контрагентів. Чинне законодавство не містить норм щодо солідарної відповідальності платників податків. Виходячи з наведеного, порушення, допущені одним платником податків у відображенні в податковому обліку певної господарської операції, за загальним правилом, не впливають на права та обов`язки іншого платника податків. Крім того, чинне законодавство не покладає на підприємство обов`язок збирання інформації про стан господарської діяльності та порушення підприємств-контрагентів. Навіть якщо контрагент не виконав свого зобов`язання зі сплати податку, то це тягне відповідальність та негативні наслідки саме щодо цієї особи.
Будь-яке автоматизоване співставлення, чи дані отримані з автоматизованих систем контролюючого органу не є належними доказами в розумінні процесуального закону, оскільки, автоматизоване співставлення, зокрема задекларованих податкових зобов`язань та податкового кредиту, не віднесено до засобів перевірки правильності та повноти визначення таких податкових зобов`язань.
Норми податкового законодавства не ставлять у залежність достовірність даних податкового обліку платника податків від дотримання податкової дисципліни його контрагентами, якщо цей платник (покупець) мав реальні витрати у зв`язку з придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. Порушення постачальниками товару (робіт, послуг) вимог податкового законодавства чи правил ведення господарської діяльності не може бути підставою для висновку про порушення покупцем товару (робіт, послуг) вимог закону щодо формування податкового кредиту, тому платник податків (покупець товарів (робіт, послуг)) не повинен зазнавати негативних наслідків, зокрема, у вигляді позбавлення права на формування податкового кредиту, за можливу неправомірну діяльність його контрагента за умови, якщо судом не встановлено фактів, які свідчать про обізнаність платника податків щодо такої поведінки контрагента та злагодженість дій між ними.
Такий висновок відповідає сталій практиці застосування Верховним Судом норм пунктів 198.1, 198.3, 198.6 статті 198 Податкового кодексу України, зокрема, в постановах від 18.05.2018 у справі №П/811/1508/16, від 12.06.2018 у справі №802/1155/17-а, від 12.06.2018 у справі №826/11879/13-а, від 23.05.2018 у справі №2а-102/09/0770, від 24.09.2019 у справі №826/9039/16, від 10.09.2018 у справі № 826/8016/13-а, від 10.09.2018 у справі № 826/25442/15, від 11.09.2018 у справі № 810/2677/17, від 18.11.2019 у справі №808/3356/17, від 17.09.2019 у справі №500/2733/18.
Сама по собі наявність або відсутність у контрагентів окремих документів, транспортних засобів, нерухомості, земельних ділянок, певної кількості персоналу, не є вичерпними ознаками нереальності вчинених господарських операцій, якщо з інших даних вбачається фактична рух активів або зміни у власному капіталі чи зобов`язаннях платника податків, у зв`язку з його господарською діяльністю. Укладення договору не є єдиним способом залучення фізичних осіб до вчинення необхідних дій в процесі виконання поставки, а податкове законодавство не ставить право платника на податковий кредит в залежності від того, за рахунок яких ресурсів (власних або залучених) здійснюється поставка товарів (робіт, послуг) постачальником.
Залучення працівників є можливим за договорами цивільно-правового характеру, аутсорсингу та аутстафінгу, а основні та транспортні засоби можуть перебувати в постачальника на праві оренди або лізингу. У свою чергу, доказів проведення перевірки, яка б встановила факт неможливості контрагентом позивача вчиняти зазначений вище правочини, відповідачем до матеріалів справи не надано.
Такі висновки узгоджуються із правовою позицією Верховного суду, викладеною в постанові від 12 грудня 2019 у справі № 814/1439/17.
За таких обставин, позивач не може нести відповідальність за можливі порушення податкового законодавства його контрагентом, за умови необізнаності позивача щодо таких порушень.
Відповідачем не надано доказів того, що позивач порушує вимоги податкового законодавства. Проте, з огляду на викладені позиції вищих судових інстанцій та положення норм права, факти порушень контрагентом позивача податкового законодавства не приймаються судом як доказ того, що позивач був безпосередньо залучений до можливих зловживань контрагентів у системі оподаткування і тому повинен бути позбавленим права на податковий кредит з податку на додану вартість, відповідно до отриманої податкової накладної після отримання придбаних послуг.
Не подано ГУ ДПС у Харківській області і належних доказів на підтвердження недобросовісності ТОВ  «АДР-СЕРВІС» як платника податку на додану вартість, не наведено будь-яких доводів щодо здійснення ТОВ «АДР-СЕРВІС» розглядуваних операцій за відсутності розумних економічних причин (ділової мети) та наміру одержати економічний ефект тощо.
На момент здійснення спірних послуг ТОВ «АДР-СЕРВІС» та його контрагент були належним чином зареєстровані як юридичні особи та платники податку на додану вартість, установчі документи недійсними в судовому поряду не визнавались.
Потреба в укладенні згаданих правочинів обумовлена необхідністю здійснювати господарську діяльність з урахуванням видів діяльності ТОВ «АДР-СЕРВІС».
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що посилання контролюючого органу на податкову інформацію, складену ГУ ДФС у Київській області податкової інформації від 18.02.2019 за № 1574/10-36-51/41310686 відносно ТОВ «Кадрава», як підтвердження неможливості здійснення господарських операцій, є безпідставним, оскільки така інформація призначена для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу та носить виключно інформативний характер і не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом.
До аналогічних за змістом висновків дійшов Верховний Суд у своїх постановах від 18.12.2019 у справі №825/3891/14 та від 22.11.2019 у справі №817/2887/14. 
Разом з цим, процес аналізу інформаційних баз даних ДФС України та ЄРПН є формальним рівнем податкового контролю, на стадії якого податковий орган фактично порівнює задекларовані контрагентами кореспондуючі суми податкових зобов`язань й податкового кредиту з метою оперативного виявлення платників, що підлягають документальній перевірці. Зазначений етап контрольно-перевірочної роботи не передбачає здійснення податковим органом оцінки дотримання і аналізу змісту та характеру правовідносин, що стали підставою для формування даних податкового обліку платника, адже питання правильності відображення платником в обліку проведених господарських операцій досліджується податковим органом при проведенні податкової перевірки платника з дослідженням фінансово-господарських документів, пов`язаних з нарахуванням і сплатою податку.
В даному випадку до перевірки, рівно як і до матеріалів справи, надано весь необхідний перелік документів первинного бухгалтерського обліку, що свідчать про реальність вчинення господарських операцій між сторонами договору та про настання змін в майновому стані позивача, що само по собі спростовує висновки контролюючого органу про фіктивність таких операцій.
Позиція контролюючого органу є суперечливою, оскільки, говорячи про нереальність операцій, відповідач повинен був коригувати як податковий кредит з податку на додану вартість, так і склад витрат. Однак, в акті перевірки не зазначено про заниження податку на прибуток позивачем.
Отже, враховуючи зазначене вище та те, що в межах розгляду даної адміністративної справи судовим розглядом не було встановлено ознак фіктивності укладеного між позивачем та ТОВ «Кадрава» правочину, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість висновків Акта № 1162/20-40-05-11-10/40029453 від 12.12.2019 про порушення позивачем норм податкового законодавства та, як наслідок, про наявність правових підстав для скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління ДПС у Харківській області № 00000040511 від 03.01.2020, за яким Товариству з обмеженою відповідальністю "АДР-СЕРВІС" встановлено завищення від`ємного значення з податку на додану вартість за жовтень 2018 року у розмірі 439 570 грн.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідач відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України правомірність прийняття спірного податкового повідомлення-рішення належним чином під час судового розгляду  не довів, у зв`язку з чим позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними, спростовуються неведеним вище та не впливають на правомірність висновків суду першої інстанції,  зміст апеляційної скарги містить виключно суб`єктивне бачення відповідачем обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, а також не зазначено в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано, а відтак, підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції відсутні.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду  - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Зважаючи на результати апеляційного перегляду оскарженого судового рішення та положення статті 139 КАС України, у справі відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 13.03.2020 року по справі № 520/639/2020  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		І.С. Чалий	
Судді	   	З.Г. Подобайло    А.М. Григоров   	
Повний текст постанови складено  20.10.2020 року