ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року                                                                       м. Херсон

справа № 954/277/20
провадження № 22-ц/819/1429/20 
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( суддя-доповідач)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Воронцової Л.П.	
  	Полікарпової О.М.	
секретар	Геленко А.М.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області у складі судді Гончаренка О.В. від 15 липня 2020 року у цивільній справі за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

            ВСТАНОВИВ: 

У березні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Позов мотивовано тим, що 29 жовтня 2007 року відповідачка підписала заяву б/н, згідно якої отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Посилаючись на те, що банк свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачкі можливість розпоряджатися кредитними коштами в межах встановленого угодою ліміту, а остання своєчасно не надала банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними зобов`язаннями станом на 04 березня 2020 року в сумі 56 282 грн 22 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі - 14 902 грн 46 коп., заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі 5497 грн 28 коп., нарахованої пені у розмірі 32726 грн 18 коп., штрафу (фіксована частина) – 500 грн.,  штрафу (процента складова) – 2656 грн 30 коп.  
Посилаючись на викладене АТ КБ «Приватбанк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 вказану суму заборгованості за кредитним договором від 29 жовтня 2007 року.
Заочним рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 15 липня 2020 року позов задоволено частково.
 Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 29.10.2007 року в сумі 14 902,46 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 556,57 грн., а всього 15 459,03 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційний скарзі Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, суду просить рішення суду в частині відмови у стягненні процентів, пені та штрафів скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник посилається на те, що 29.10.2007 року ОСОБА_1 було підписано Анкету-Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якої відповідач погодилася з тим, що анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. Згідно виписки вбачається, що відповідач користувалася коштами, отримувала кошти через банкомати, розплачувалася за товар в магазині, а отже й отримувала кредитну картку, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без її наявності. Також, апелянт зазначає те, що починаючи з 01.10.2019 року відповідачу почали нараховуватися відсотки у відповідності до змін Умов та правил надання банківських послуг від 01.03.2019 року згідно п.п.2.1.1.2.12 і вказане вбачається із третього розрахунку заборгованості, що міститься в матеріалах справи, а тому суд в будь-якому разі повинен був стягнути за ставкою 3 % річних відповідно до ст. 625 ЦК України. Крім того, ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів того, що надані банком Умови та Правила надання банківських послуг, викладені не в тій редакції, яка діяла на час підписання ним анкети-заяви, а тому відповідачка має нести цивільно-правову відповідальність у відповідності до норм ст. ст. 525,526,610,629,1048,1050,1054 ЦК України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.
Судом апеляційної інстанції перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року сторони уклали договір про надання банківських послуг шляхом підписання ОСОБА_1 анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
Згідно із вказаною анкетою-заявою ОСОБА_1 виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну карту кредитку «Універсальна» та погодилася, що дана заява разом з «Умовами надання банківських послуг», «Тарифами Банку», складає договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Підписана Анкета-заява містить розмір встановленого банком на платіжну кредитну картку кредитного ліміту у розмірі 500 грн.
Згідно довідки було надано наступні кредитні картки: 29.10.2007 року картку № НОМЕР_1 із терміном дії до вересня 2015 року, 10.10.2015 року № НОМЕР_2 терміном дії до жовтня 2019 року та 30.12.2015 року № НОМЕР_2 з терміном дії до жовтня 2019 року.
В довідці про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта зазначено про збільшення кредитного ліміту на рівні 8000 грн. 
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 04 березня 2020 року становить 56 282,22 грн., з яких: 14 902,46 грн – заборгованість за тілом кредитом, заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит у розмірі - 5497 грн 28 коп., нарахована пеня – 32726 грн 18 коп., штраф (фіксована частина) – 500 грн.,  штраф (процента складова) – 2656 грн 30 коп.  
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
У заяві позичальника від 29.10.2007 року процентна ставка не зазначена.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту, стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, пенею та штрафами.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 20 квітня 2010 року, посилався на Умови та Правила надання банківських послуг.
Разом з цим, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цими Умовами та Правилами надання банківських послуг ПриватБанку був ознайомлений відповідач і погодився з ними. 
Колегія суддів вважає, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком витяг з Тарифів та витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів вважає, що Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 29.10.2007 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XIIспоживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, суд зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Така правова позиція викладена й у Постанові Великої Палати Верховного суду від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17.
Отже враховуючи наведене, посилання в апеляційній скарзі на наявність заборгованості за відсотками, пенею та штрафами, нарахованими відповідно до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку є безпідставними. 
Разом з тим заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин статті 625 ЦК України. 
Згідно із ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно приписів ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, стаття 625 ЦК України передбачає відповідальність за порушення грошового зобов`язання, тобто невиконання         його боржником у визначений строк. 
Оскільки у анкеті – заяві від 29.10.2007 р. сторонами не визначено строк виконання ОСОБА_1 грошового зобов`язання, а як вбачається із матеріалів справи позичальнику була надана кредитна картка строк дії якої закінчився в жовтні 2019 року, отже в жовтні 2019 року строк виконання зобов`язання закінчився, а тому з листопада 2019 року у позивача виникло право на отримання відсотків згідно статті 625 ЦК України,. 
Враховуючи наведене позивач має право на задоволення заявлених вимог щодо стягнення з ОСОБА_1 відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України  за період з 01.11.2019 р. по 04.03.2020 р. в розмірі 153,10 грн. ( 14902,46 (сума заборгованості за тілом кредита) х3х125 днів(кількість днів прострочення) / 365/100).
Зважаючи на те, що ч. 2 ст. 625 ЦК України до закінчення виконання зобов`язання не застосовується, колегія суддів вважає, що за період з 29.10.2007 року до 01.11.2019 року відсотки стягненню відповідно до 625 ЦК України стягненню не підлягають.
Судові витрати підлягають задоволенню пропорційно розміру задавлених вимог в розмірі 15,77 грн.
Врешті рішення в оскарженій частині ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову в цій часині відсутні.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 376 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 15 липня 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості по відсоткам скасувати і постановити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податку НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», яке знаходиться в м. Києві, вул. Грушевського, 1Д, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 14360570, заборгованість за відсотками нарахованими відповідно до ст.625 ЦК України за період з 01.11.2019 року по 04.03.2020 року у розмірі 153,10 грн та судовий збір в розмірі 15,77 грн.
В решті рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий                                                                                      Т.Г. Чорна

Судді:                                                                                                        Л.П. Воронцова

                                                                                                                   О.М. Полікарпова

Повний текст постанови складено 28 грудня 2020 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна