ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

17 грудня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/1148/20
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1029/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Онищенко О.І., Харечко Л.К.
секретар: Поклад Д.В.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: Комунальне підприємство ”Чернігівводоканал”

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Чернігова у складі судді Логвіної Т.В. від 16 червня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про захист прав споживачів,

                           В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про захист прав споживачів, у якому просив: визнати незаконними дії відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 №130217, та відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від мережі водовідведення; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 року по день винесення судом рішення, згідно показників засобу обліку води КВ-1,5 №130217; зобов`язати відповідача підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до мереж водовідведення. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що він мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з 1980 року до 2007 року у вказаній квартирі мешкав ОСОБА_2 , який після березня 1999 року був відповідальним власником. У квітні 2004 року у вказаній квартирі споживачем було встановлено комерційний засіб обліку - лічильник холодної води типу КВ-1,5, заводський №130217, який виконавцем послуг було взято на абонентський облік. З 01.04.2004 року до 01.07.2007 року ОСОБА_2 здійснював оплату за спожиту воду згідно показань лічильника. З травня 2007 року ОСОБА_2 вибув з даної квартири, і послугами з водопостачання не користувався. Позивач вказує, що з 2007 року по теперішній час він неодноразово звертався до відповідача з пропозицією укласти двосторонній письмовий договір, та переоформити особовий рахунок № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_1 , проте, відповідач відмовляється від проведення вказаних дій. У зв`язку із зазначеними діями відповідача, позивач у серпні 2010 року припинив оплату послуг з водопостачання, при цьому, відповідач нараховує йому оплату за вказані послуги за нормами споживання, незважаючи на те, що у квартирі позивача встановлено лічильник. ОСОБА_1 у позові зазначає, що відповідач з квітня 2010 року, протягом тривалого часу, ухилявся від здійснення своїх обов`язків щодо повірки даного приладу обліку, а в подальшому, на свій розсуд, зняв лічильник споживача з обліку, і з 01.04.2013 року по теперішній час безпідставно почав нараховувати оплату згідно норм водопостачання, без врахування показань квартирного та будинкового лічильників. Позивач стверджує, що внаслідок вказаних дій відповідач неправомірно нарахував суму заборгованості до 9 420 грн. 27 коп., а 13.12.2019 року водовідведення з квартири позивача було припинено. Позивач вказує на дані неправомірні дії відповідача та просить задовольнити вимоги заявленого позову.    

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2020 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про захист прав споживачів. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.06.2020 року, та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року підлягає скасуванню у зв`язку з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенням судом норм процесуального права, неправильним застосуванням судом першої інстанції норм матеріального права. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що з позивача в судовому порядку в наказному провадженні (справа №750/23/17) відбулось стягнення на користь відповідача боргу за період з 01.02.2014 року по 01.11.2016 року в розмірі 2 414 грн.55 коп., і що даний судовий наказ перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.03.2020 року судовий наказ по вказаній справі було скасовано. ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги не погоджується з твердженням суду першої інстанції відносно того, що лічильник холодної води в квартирі позивача є несправним та не пройшов повірку, адже в матеріалах справи (а.с.16) наявне свідоцтво про повірку даного лічильника у 2018 році. Доводи апеляційної скарги вказують, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції відносно того, що позивач не передавав показання лічильника, оскільки, згідно квитанцій про оплату послуг з водовідведення, графа з даними лічильника є заповненою. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався не у 2011 році, як стверджує суд першої інстанції, а тільки в грудні 2019 року, після відключення водовідведення та отримання роздруківки нарахувань, з якої вбачається, що це борг іншої особи (власника квартири). Разом з тим, оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок стосуються певного періоду, то ОСОБА_1 стверджує, що не можна було застосовувати позовну давність до трирічного періоду, який передував його зверненню до суду. Помилковим, на думку ОСОБА_1 , є також висновок суду першої інстанції відносно того, що його було повідомлено про наявність у нього заборгованості, та попереджено про можливе відключення послуги з водовідведення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази з даного приводу. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо укладення відповідного договору, але постійно отримував відмову. За даних обставин, у позивача відсутні правові підстави для сплати послуг з водопостачання та водовідведення. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вказуючи на правомірність відключення позивача від послуги водовідведення та відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині щодо відновлення послуг з водовідведення, суд першої інстанції помилково не застосував до даних правовідносин норми закону, зокрема: абз.2 п.10 Правил постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, якими передбачено, що нарахування сум без врахування показників лічильника, при його наявності, чинним законодавством заборонено; статтю 16 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги”, якою передбачено, що надання комунальних послуг здійснюється безперервно; статтю 23 Закону України ”Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення”, якою не передбачено право підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення на відключення споживача від послуги з водовідведення в разі наявності заборгованості з оплати. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті було застосовано норми, які не поширюються на спірні правовідносини, а саме, статтю 322 ЦК України, статті 633, 634 ЦК України, які не поширюються на договірні відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції в порушення норм ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, при цьому, стороною було заявлено клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач Комунальне підприємство ”Чернігівводоканал” просить залишити без задоволення апеляційну скаргу у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Лопатка В.М. підтримали доводи та вимоги поданої апеляційної скарги. 

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” Белавцева О.М. просила залишити апеляційну скаргу без задоволення у зв`язку з її безпідставністю та залишити без змін обґрунтоване рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини   підтверджуються   її   матеріалами,  що  позивач  ОСОБА_1 зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.06.1991 року. Особовий рахунок № НОМЕР_1 за вказаною адресою відкрито на батька позивача - ОСОБА_2 . При цьому, ОСОБА_2 24.05.2007 року було знято з реєстрації за вищевказаною адресою (а.с.8). Таким чином, в період з 25.05.2007 року по день звернення до суду з даним позовом, позивач є єдиним зареєстрованим користувачем послуг КП ”Чернігівводоканал” за вказаною адресою.
Як вбачається з довідки КП ”Чернігівводоканал” №04-014/640 від 27.02.2020 року (а.с.64-67), починаючи з 01.01.2011 року, передача показників приладів обліку за адресою: АДРЕСА_1 , не здійснювалась, внаслідок чого з 01.04.2013 року розрахунок здійснювався за нормами споживання, затвердженими органом місцевого самоврядування (а.с.9-13).
19.01.2017 року Деснянським районним судом м.Чернігова було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” заборгованості за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01.02.2014 року по 01.11.2016 року в розмірі 2 414 грн. 55 коп., а також судового збору у розмірі 689 грн.  (а.с.68). В подальшому, вказаний судовий наказ було скасовано ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.03.2020 року (а.с.112).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про захист прав споживачів в частині позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 №130217, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 року по день винесення судом рішення, згідно показників засобу обліку води КВ-1,5 №130217, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що у період з липня 2007 року по грудень 2019 року позивач оплату послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не проводив взагалі, при цьому, з 01.01.2011 року не передавав показників приладу обліку, що виключає право розрахунку за показниками. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову у вказаній частині, у зв`язку з їх необґрунтованістю. Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 у вказаній частині, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що період, за який позивач просить здійснити перерахунок, з 01.04.2010 року, знаходиться поза межами строку позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування спливу позовної давності. Відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , від мережі водовідведення, та зобов`язання відповідача підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , до мереж водовідведення, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що відповідачем вимогу про сплату боргу було направлено позивачу в серпні 2019 року, при цьому, визначено час на проведення оплати - до 20.09.2019 року, та попереджено про відключення у разі несплати, а позивачем були проігноровані дані повідомлення та попередження. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що припинення надання позивачу послуги з централізованого водовідведення з 13.12.2019 року відбулось правомірно, і тому відсутні підстави для задоволення вимог позову у вказаній частині. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що з позивача в судовому порядку в наказному провадженні (справа №750/23/17) відбулось стягнення на користь відповідача боргу за період з 01.02.2014 року по 01.11.2016 року в розмірі 2 414 грн. 55 коп., і що даний судовий наказ перебуває на виконанні в органах державної виконавчої служби. Доводи апеляційної скарги стверджують, що ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 12.03.2020 року судовий наказ по вказаній справі було скасовано. ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги не погоджується з твердженням суду першої інстанції відносно того, що лічильник холодної води в квартирі позивача є несправним та не пройшов повірку, адже в матеріалах справи (а.с.16) наявне свідоцтво про повірку даного лічильника у 2018 році. Доводи апеляційної скарги вказують, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції відносно того, що позивач не передавав показання лічильника, оскільки, згідно квитанцій про оплату послуг з водовідведення, графа з даними лічильника є заповненою. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки про порушення своїх прав ОСОБА_1 дізнався не у 2011 році, як стверджує суд першої інстанції, а тільки в грудні 2019 року, після відключення водовідведення та отримання роздруківки нарахувань, з якої вбачається, що це борг іншої особи (власника квартири). Разом з тим, оскільки позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок стосуються певного періоду, то ОСОБА_1 стверджує, що не можна було застосовувати позовну давність до трирічного періоду, який передував його зверненню до суду. Помилковим, на думку ОСОБА_1 , є також висновок суду першої інстанції відносно того, що його було повідомлено про наявність у нього заборгованості, та попереджено про можливе відключення послуги з водовідведення, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази з даного приводу. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що позивач неодноразово звертався до відповідача з пропозицією щодо укладення відповідного договору, але постійно отримував відмову. За даних обставин, у позивача відсутні правові підстави для сплати послуг з водопостачання та водовідведення. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що вказуючи на правомірність відключення позивача від послуги водовідведення та відмовляючи у задоволенні вимог заявленого позову в частині щодо відновлення послуг з водовідведення, суд першої інстанції помилково не застосував до даних правовідносин норми закону, зокрема: абз.2 п.10 Правил постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005 року, якими передбачено, що нарахування сум без врахування показників лічильника, при його наявності, чинним законодавством заборонено; статтю 16 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги”, якою передбачено, що надання комунальних послуг здійснюється безперервно; статтю 23 Закону України ”Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення”, якою не передбачено право підприємства питного водопостачання та централізованого водовідведення на відключення споживача від послуги з водовідведення в разі наявності заборгованості з оплати. Доводи апеляційної скарги стверджують, що судом першої інстанції при вирішенні даного спору по суті було застосовано норми, які не поширюються на спірні правовідносини, а саме, статтю 322 ЦК України, статті 633, 634 ЦК України, які не поширюються на договірні відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції в порушення норм ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, при цьому, стороною було заявлено клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.  

Положеннями ч.2 статті 7 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги” визначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний, в тому числі, укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. 
Відповідно до ч.2 статті 8 Закону України ’’Про житлово-комунальні послуги’’, виконавець комунальної послуги зобов`язаний забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов їх виконання згідно з типовим договором.
Згідно п.30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.
Пунктом 18 даних Правил передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.
Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 03.09.2009 року  №933).

Як вбачається із розрахунків з абонентом, ЛС №122504 (а.с.9-13), оплата послуг проводилась з червня 2003 року по липень 2007 року, але не у повному обсязі. Як зазначено судом першої інстанції у оскаржуваному рішенні від 16.06.2020 року, з липня 2007 року по грудень 2019 року позивач оплату послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не проводив. 

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 не погоджується з твердженням суду першої інстанції відносно того, що лічильник холодної води в квартирі позивача є несправним та не пройшов повірку, адже в матеріалах справи (а.с.16) наявне свідоцтво про повірку даного лічильника в 2018 році.
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне. 
Відповідно до ч.1 статті 17 Закону України ”Про метрологію та метрологічну діяльність”, законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. 
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 13.10.2016 №1747 ”Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації за категоріями”, для лічильників води встановлено міжповірочний інтервал - 4 роки.
Відповідно до п.10 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, оплата послуг за показаннями засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу), проводиться лише у разі здійснення обліку в усіх точках розбору холодної та гарячої води у квартирі (будинку садибного типу) незалежно від наявності засобів обліку на вводах у багатоквартирний будинок.
Згідно п.15 даних Правил, засоби обліку води і теплової енергії, встановлені у квартирі (будинку садибного типу) та на вводі у багатоквартирний будинок, підлягають періодичній повірці.

За даних обставин, показники засобів обліку, які у визначений законодавством строк не пройшли повірку, не можуть прийматися до розрахунку за послуги.

Пункт 11 даних Правил приписує, що плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання у таких випадках: у разі відсутності засобів обліку води, встановлених у квартирі (будинку садибного типу); у разі несправності квартирних засобів обліку, що не підлягає усуненню, з моменту її виявлення; у разі відсутності у виконавця показань квартирних засобів обліку за розрахунковий період з подальшим перерахунком відповідно до пункту 18 цих Правил.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції відносно того, що оскільки позивачем не доведено, що ним передавались Комунальному підприємству ”Чернігівводоканал” показання квартирних засобів обліку за період з 01.01.2011 року, то нарахування абонплати за даний період за нормативами (нормами) споживання відповідає вищевказаному припису.
Позивач ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги не погоджується з твердженням суду першої інстанції відносно того, що лічильник холодної води в квартирі позивача є несправним та не пройшов повірку, адже в матеріалах справи (а.с.16) наявне свідоцтво про повірку даного лічильника у 2018 році. Доводи апеляційної скарги вказують, що не відповідає фактичним обставинам справи висновок суду першої інстанції відносно того, що позивач не передавав показання лічильника, оскільки, згідно квитанцій про оплату послуг з водовідведення, графа з даними лічильника є заповненою.
На думку апеляційного суду, вказані доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимог заявленого позову в частині визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 №130217, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 року по день винесення судом рішення, згідно показників засобу обліку води КВ-1,5 №130217. Оскільки, як встановлено судом першої інстанції в ході розгляду даної справи, з 01.01.2011 року позивач перестав передавати показники приладу обліку для проведення відповідних нарахувань. Також судом встановлено, що прилад обліку в житловому приміщенні позивача встановлено у травні 2003 року, і з даного часу жодних відомостей про проведення повірки щодо вказаного приладу обліку до Комунального підприємства ’’Чернігівводоканал’’ позивачем не надавалось.  

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про захист прав споживачів в частині позовних вимог про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 №130217, та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 року по день винесення судом рішення, згідно показників засобу обліку води КВ-1,5 №130217, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що у період з липня 2007 року по грудень 2019 року позивач оплату послуг централізованого водопостачання та централізованого водовідведення не проводив взагалі, при цьому, з 01.01.2011 року не передавав показників приладу обліку, що виключає право розрахунку за показниками. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення вимог заявленого позову у вказаній частині, у зв`язку з їх необґрунтованістю.  
Доводи апеляційної скарги відносно того, що вказаний висновок суду першої інстанції не узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування рішення суду першої інстанції від 16.06.2020 року у вказаній частині, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

Крім того, відмовляючи у задоволенні вимог позову ОСОБА_1 у вказаній частині, суд першої інстанції зазначив у оскаржуваному рішенні, що період, за який позивач просить здійснити перерахунок, з 01.04.2010 року, знаходиться поза межами строку позовної давності, що також є підставою для відмови у задоволенні позову, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування спливу позовної давності.
З даного приводу апеляційний суд, з врахуванням доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , вважає за необхідне зазначити наступне.  
Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч.4 статті 267 ЦК України). 
Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, апеляційний суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22.05.2018 року у справі №369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18, відносно того, що виходячи з вимог статті 261 ЦК України, позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності за відсутності поважних причин її пропущення, наведених позивачем. 
Таким чином, відмова в задоволенні позову у зв`язку зі спливом позовної давності без встановлення порушення права або охоронюваного законом інтересу позивача не відповідає вимогам закону.

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що суд першої інстанції, вірно встановивши необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 №130217 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 року по день винесення судом рішення, згідно показників засобу обліку води КВ-1,5 №130217, безпідставно послався на сплив позовної давності, як на ще одну підставу для відмови у задоволенні позовних вимог у вказаній частині. Оскільки необґрунтованість вимог заявленого позову є самостійною підставою для відмови у його задоволенні. 
За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.06.2020 року змінити, виключивши лише з його мотивувальної частини посилання суду на сплив позовної давності, як на одну з підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства ’’Чернігівводоканал’’ про визнання незаконними дій відповідача щодо нарахування суми заборгованості за нормами споживання без врахування показань засобу обліку КВ-1,5 №130217 та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок сум, нарахованих за послуги з водопостачання та водовідведення з 01.04.2010 року по день винесення судом рішення, згідно показників засобу обліку води КВ-1,5 №130217. 

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що висновки рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 16.06.2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про визнання незаконними дій Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення, та зобов`язання Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення, не узгоджуються із фактичними обставинами справи та нормами права, які регулюють спірні правовідносини.  
Відповідно до ч.1 статті 16 Закону України ”Про житлово-комунальні послуги”, надання комунальних послуг та надання послуги з управління багатоквартирним будинком здійснюється безперервно, крім часу перерв на: 1) проведення ремонтних і профілактичних робіт згідно з будівельними нормами і  правилами,  правилами  технічної  експлуатації  і  користування, положеннями   про   проведення  поточного  і  капітального ремонтів та іншими нормативно-правовими актами; 2) міжопалювальний період для систем опалення, виходячи з кліматичних умов згідно з нормативно-правовими актами; 3) ліквідацію наслідків аварії.
Згідно п.31 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, виконавець має право: 1) у разі несвоєчасного внесення споживачем платежів за надані послуги нараховувати пеню у розмірі, встановленому законом та договором; 2) вносити за погодженням із споживачем у договір зміни,   що   впливають   на   розмір   плати   за   послуги;   3)  вимагати  від споживача дотримання нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 4) доступу, у тому числі несанкціонованого, в приміщення споживача для ліквідації аварій відповідно до встановленого законом порядку; 5) прийняти рішення щодо зміни розміру нарахувань за послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води для споживачів у зв`язку із зміною ціни природного газу, що використовується для виробництва теплової енергії та надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води.
Відповідно до п.32 зазначених Правил, виконавець зобов`язаний: 1) своєчасно надавати споживачу послуги в установлених обсягах, належної якості, безпечні для його життя, здоров`я та які не спричиняють шкоди його майну, відповідно до вимог законодавства та цих Правил.
В ході судового розгляду даної справи встановлено, що послуга з централізованого водовідведення квартири позивача була припинена 13.12.2019 року.    
Згідно положень ч.4 статті 26 Закону України ’’Про житлово-комунальні послуги” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), виконавець комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу електричної енергії та природного газу) має право обмежити (припинити) надання відповідної комунальної послуги її споживачу незалежно від обраної моделі організації договірних відносин у разі непогашення в повному обсязі заборгованості за спожиті комунальні послуги протягом 30 днів з дня отримання споживачем попередження від виконавця. Таке попередження надсилається споживачу не раніше наступного робочого дня після спливу граничного строку оплати комунальної послуги, визначеного законодавством  та/або договором про надання відповідної комунальної послуги.

Відповідно до приписів ч.1, ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Всупереч положенням статті 81 ЦПК України, в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази, у розумінні статей 77,80 ЦПК України, на підтвердження тих обставин, що позивач отримав від виконавця відповідне попередження, направлення якого споживачу передбачено положеннями ч.4 статті 26 Закону України ’’Про житлово-комунальні послуги” (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Згідно пояснень позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду, які не спростовуються матеріалами справи, дане попередження від відповідача він не отримував.            

Приймаючи до уваги наведене, апеляційний суд вважає за необхідне рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.06.2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про визнання незаконними дій Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення, та зобов`язання Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою визнати незаконними дії Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення. А також, зобов`язати Комунальне підприємство ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 вказують, що суд першої інстанції в порушення норм ЦПК України, розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін, при цьому, стороною було заявлено клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні. 
З даного приводу необхідно зазначити наступне. 
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.45-46), ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 10.02.2020 року було прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та відкрито провадження у даній справі. Визначено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
04.03.2020 року від позивача надійшло клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.06.2020 року (а.с.86-88), було відмовлено у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Визначено продовжити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи. При цьому, суд першої інстанції виходив із приписів ч.2, ч.4, ч.6 статті 19, ч.1, ч.2, ч.3, ч.4 статті 274, ч.4 статті 277 ЦПК України.     

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно задовольнити частково. Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.06.2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про визнання незаконними дій Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення, та зобов`язання Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині. За даних обставин, апеляційний суд вважає за необхідне прийняти постанову, якою визнати незаконними дії Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення. А також, зобов`язати Комунальне підприємство ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16.06.2020 року апеляційний суд вважає за необхідне змінити, виключивши лише з його мотивувальної частини посилання суду на сплив позовної давності, як на одну з підстав відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись статтями: 367, 368, 374; п.4 ч.1,ч.2 статті 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 червня 2020 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” про визнання незаконними дій Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення, та зобов`язання Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення, задовольнивши позовні вимоги ОСОБА_1 у вказаній частині.
Визнати незаконними дії Комунального підприємства ”Чернігівводоканал” щодо відключення квартири за адресою: АДРЕСА_1 від мереж водовідведення.
Зобов`язати Комунальне підприємство ”Чернігівводоканал” підключити квартиру за адресою: АДРЕСА_1 до мереж водовідведення.

В іншій частині рішення Деснянського районного суду м.Чернігова від 16 червня 2020 року змінити, виключивши лише з його мотивувальної частини посилання суду на сплив позовної давності, як на одну з підстав відмови у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 .
                
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 21.12.2020 року.     

Головуючий:                                           Судді: