УХВАЛА

02 листопада 2020 року 
Київ
справа №824/884/19-а
адміністративне провадження №К/9901/6440/20

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Мартинюк Н.М., розглянувши заяву Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про зупинення дії постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №824/884/19-а за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про визнання незаконним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області.

Вінницький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 29 жовтня 2019 року відмовив у задоволенні позову.

Це рішення Сьомий апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 5 лютого 2020 року скасував. Ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив, а саме:

- визнав протиправним і скасував наказ №414 від 25 червня 2019 року начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області "Про застосування дисциплінарного стягнення", яким до підполковника поліції ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення у виді звільнення зі служби в поліції та наказ начальника Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області №86 о/с від 25 червня 2019 року "По особовому складу", яким звільнено зі служби підполковника поліції ОСОБА_1 начальника Глибоцького ВП Сторожинецького ВП ГУНП в Чернівецькій області з 25 червня 2019 року;

- поновив ОСОБА_1 на посаді начальника Глибоцького відділення поліції Сторожинецького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області з 25 червня 2019 року;

- стягнув з Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 червня 2019 року до 5 лютого 2020 року в сумі: 59399,58 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду апеляційної інстанції, Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області оскаржило його у касаційному порядку. 

Разом із касаційною скаргою Головне управління Національної поліції в Чернівецькій області подало до Верховного Суду заяву про зупинення дії постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №824/884/19-а. В обґрунтування даного клопотання зазначено, що на підставі оскаржуваного рішення відповідач зобов`язаний допустити позивача до роботи у якості керівника територіального підрозділу поліції, що має негативний вплив на правоохоронну діяльність у регіоні.

Ухвалою Верховного Суду від 23 березня 2020 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області на постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі за вказаним позовом, а також встановлено для учасників справи десятиденний строк для подання до суду заперечення щодо клопотання про зупинення постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №824/884/19-а.

У встановлений судом строк позивач не подав до Верховного Суду заперечення щодо вказаного клопотання. 

Вирішуючи заявлене відповідачем клопотання, касаційний суд виходить з наступного.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 340 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - «КАС України») суддя-доповідач в порядку підготовки справи до касаційного розгляду вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються.

Частинами першою-другою статті 375 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскаржуваного судового рішення або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку. Про зупинення виконання або зупинення дії судового рішення постановляється ухвала.

Верховний Суд також враховує, що відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. 

Частиною першою статті 370 КАС України встановлено, що судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.

Розгляд питання про зупинення виконання оскаржуваних судових рішень має на меті не допустити порушення прав, свобод та охоронюваних законом інтересів, як особи, що подала касаційну скаргу, так і інших осіб, які беруть участь у справі, якщо такі наслідки можуть настати у зв`язку з виконанням оскаржуваних судових рішень.

Виходячи зі змісту наведених норм, зупинення дії оскаржуваного судового рішення є правом, а не обов`язком суду касаційної інстанції. Натомість судове рішення є обов`язковим до виконання, що забезпечується державою, а зупинення дії оскаржуваного у касаційному порядку судового рішення на підставі статті 375 КАС України може застосовуватись судом у виняткових випадках за наявності на те вагомих і переконливих доводів, підтверджених доказами, або існування об`єктивних для цього обставин і здійснюватися таким чином, щоб не допустити порушення прав інших учасників справи.

Верховний Суд враховує, що розглядаючи справу №5-рп/2013, Конституційний Суд України у рішенні від 26 червня 2013 року зазначив, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.

Сформовані та вже усталені позиції Європейського суду з прав людини стосовно виконання судових рішень полягають у наступному: право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) ("Шмалько проти України" №60750/00, п. 43). Суд також виходить з того, що важко уявити, щоб пункт 1 статті 6 Конвенції детально описував процедурні гарантії, які надано сторонам, - справедливість, відкритість і оперативність проваджень, - і не передбачав би гарантій виконання судових рішень протоколу ("Бурдов проти Росії" № 589498/00, п. 34).

Верховний Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану, зокрема у справах "Hornsby v. Greece" (№18357/91 п. 40), "Деркач та Палек проти України" (№34297/02 та №39574/02, п. 18): право на суд, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін; ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок; право на звернення до суду також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду стороні у провадженні; виконання судового рішення, яке набрало законної сили підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок ("Immobiliare Saffi v. Italy" №22774/93 п. 74).

Відповідно до пункту 34 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бурдов проти Росії" (№589498/00), пункту 52 рішення у справі "Юрій Миколайович Іванов проти України (№40450/04), відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено пунктом 1 статті 1 Першого протоколу.

У пункті 33 рішення Європейського суду з прав людини "Сокур проти України" (№29439/02) зазначено про те, що держава несе відповідальність за виконання остаточних рішень, якщо чинники, які затримують чи перешкоджають їх повному й вчасному виконанню, перебувають у межах контролю органів влади.

Сама по собі незгода скаржника з оскаржуваним судовим рішенням та його сподівання і припущення на певні результати касаційного розгляду справи не є підставою для зупинення виконання оскаржуваного судового рішення, оскільки перевірка правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і дотримання норм процесуального права здійснюється судом касаційної інстанції лише під час касаційного перегляду справи з дотриманням визначеної КАС України процедури і процесуальних гарантій учасників справи. 

Враховуючи викладене, а також баланс інтересів сторін у цій справі, суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення клопотання відповідача про зупинення дії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції. 

Керуючись статтею 340 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:
Відмовити в задоволенні заяви Головного управління Національної поліції в Чернівецькій області про зупинення дії постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду від 5 лютого 2020 року у справі №824/884/19-а.

Копію цієї ухвали надіслати учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і не може бути оскаржена.

……………………….

Н.М. Мартинюк,
Суддя Верховного Суду