УХВАЛА

12 жовтня 2020 року 
м. Київ
справа №240/3982/19
адміністративне провадження №К/9901/25247/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача: Яковенка М.М.
суддів: Дашутіна І.В., Шишова О.О.,
розглянув матеріали касаційної скарги Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 240/3982/19 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Житомирській області про визнання протиправною та скасування вимоги у частині,
УСТАНОВИВ:
Рішенням  Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року, позов задоволено. 
Визнано протиправною і скасовано вимогу Головного управління ДФС у Житомирській області №  Ф-92636-50 від 20 листопада 2018 року про сплату боргу (недоїмки) у сумі 8448,00 грн.  .
Основними засадами (принципами) адміністративного судочинства є, зокрема забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, визначених законом (частина третя  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частиною першою статті 13 Кодексу адміністративного судочинства України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі, якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їх перегляду в апеляційному порядку, можуть скористатися правом їх оскарження у касаційному порядку лише у визначених законом випадках.
Касаційна скарга стосується питання застосування норм статті 4, пунктів 2, 3 частини першої статті 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» у правовідносинах, в яких зобов`язаною особою щодо нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) є особа, яка має право на здійснення адвокатської діяльності, але фактично її не здійснює, перебуває у трудових відносинах з роботодавцем, який сплачує за неї єдиний внесок.
Перевіряючи доводи касаційної скарги, колегія суддів зазначає, що з питання, яке є предметом судового розгляду у цій справі, а саме: порядку сплати єдиного соціального внеску фізичною особою - підприємцем (сомозайнятою особою), яка є найманим працівником, та за яку роботодавець сплачує єдиний соціальний внесок, сформувалася стала практика Верховного Суду, зокрема в постановах від 27 листопада 2019 року (справа № 160/3114/19), від 05 грудня 2019 року (справа № 260/358/19), від 23 січня 2020 року (справа № 480/4656/18), від 27 лютого 2020 року (справа № 0440/5632/18), від 05 березня 2020 року (справа № 480/943/19) висновок щодо застосування зазначених норм у подібних відносинах і суд апеляційної інстанції переглянув рішення першої інстанції у відповідності з таким висновком.
Підстав для відступу від такого висновку Верховного Суду колегія суддів не знаходить.
З огляду на викладене суди попередніх  інстанцій, задовольняючи позов, діяли відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах)..
Керуючись статями 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Житомирській області на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 23 січня 2020 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 26 серпня 2020 року у справі № 240/3982/19.
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити скаржнику, а копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                           М. М. Яковенко

Судді                                                                                                               І. В. Дашутін

                                                                                                              О. О. Шишов