ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2020 року 
м. Київ
справа № 570/5587/17
адміністративне провадження № К/9901/54635/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Жука А.В.,
суддів: Мартинюк Н.М.,  Мельник-Томенко Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу
за адміністративним позовом ОСОБА_1 
до Заборольської сільської ради 
про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 12.01.2018 (головуючий суддя - Сидоренко С.М.) та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 (головуючий суддя - Капустинський М.М., судді - Моніч Б.С., Охрімчук І.Г.) 
ВСТАНОВИВ:
І. Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
1.   У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського районного суду Рівненської області з позовом до Заборольської сільської ради, в якому просила суд стягнути із Заборольської сільської ради середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2002 по 31.10.2010 з урахуванням індексаційних та компенсаційних виплат в сумі 385   139,11 грн. 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
2.   Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 12.01.2018, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018, адміністративний позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.
3. Приймаючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що адміністративний позов поданий після закінчення строків, установлених ст.122 КАС України, та позивач із заявою про поновлення пропущеного строку до адміністративного суду не зверталась. 
4. Судом першої інстанції встановлено, що про порушення своїх прав позивач дізналася у квітні 2002 року, та з аналогічним позовом вже зверталась до Рівненського районного суду Рівненської області. Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 09.04.2013 провадження у справі про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з врахуванням індексаційних та компенсаційних виплат закрито, і ухвала позивачем не оскаржувалася.
5. Суд першої інстанції звернув увагу на те, що положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки вказана правова норма застосовується лише до правовідносин, коли право особи на отримання такої виплати не оспорюється і спірна виплата була їй нарахована, проте, з певних причин не виплачена.
6. Суд апеляційної інстанції погодився із зазначеними висновками, також вказавши, що до спірних правовідносин не підлягають застосуванню положення ч. 2 ст. 233 КЗпП України, оскільки при розгляді даної справи не встановлено факт перебування позивача у визначеному нею періоді в трудових відносинах із Заборольською сільською радою.
7. При цьому судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2001 у справі №2-181/2001 визнано незаконним дострокове припинення повноважень сільського голови ОСОБА_1 , поновлено її на посаді Заборольського сільського голови Рівненського району Рівненської області з 18.05.1999. Стягнуто із Заборольської сільської ради Рівненського району на користь ОСОБА_1 3   741 грн. 50 коп. за час вимушеного прогулу. Визнано незаконним рішення Х сесії Заборольської сільської ради №68 від 18.05.1999 і рішення №69 від 27.05.1999 про призначення позачергових виборів сільського голови, зобов`язано сільську раду не чинити ОСОБА_1 перешкод у виконанні нею обов`язків сільського голови села Забороль. Рішення в частині поновлення на роботі і стягнення заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 149 грн. 58 коп. допущено до негайного виконання. 19.06.2001 Рівненським районним судом Рівненської області по справі №2-181/2001 видано виконавчі листи. 
8. Також апеляційним судом встановлено, що 19.04.2002 державним виконавцем Рівненського районного відділу ДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа №2-181 від 19.06.2001 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді Заборольського сільського голови. 10.05.2002 зазначений виконавчий лист повернутий суду без виконання у зв`язку з обранням нового голови Заборольської сільської ради. Так, 31.03.2002 на виборах Заборольського сільського голови головою обрано ОСОБА_2 . Однак у листопаді 2010 року ОСОБА_1 знову обрано головою Заборольської сільської ради. 
9. Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що в матеріалах цивільної справи №2-181/2001 міститься інформація слідчого прокуратури Рівненської області від 14.03.2006 року, відповідно до якої прокуратурою проводиться досудове слідство по кримінальній справі, порушеній по факту невиконання службовими особами Заборольської сільської ради Рівненського району Рівненської області рішення Рівненського районного суду від 19.06.2001, що свідчить про невиконання зазначеного судового рішення.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву на неї
10.   У червні 2018 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 12.01.2018 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018.
11. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
12.   В обґрунтування вимог касаційної скарги вказує, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про застосування до спірних правовідносин шестимісячного строку, зазначеного у ч. 2 ст. 122 КАС України. На думку позивача, суди безпідставно не застосували ч. 2 ст. 233 КЗпП України, відповідно до якої у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Посилаючись на рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013, стверджує, що кошти, які мають бути нараховані їй за час вимушеного прогулу за період з 01.04.2002 по 31.10.2010, є належною їй заробітною платою, а тому строк на звернення до суду з цим позовом не може бути обмежений. 
13. Також, на думку позивача, трудові відносини із Заборольською сільською радою припинені не були, та обов`язок довести відсутність трудових відносин покладений на відповідача, а не на позивача. Крім того, позивач вказує, що суд апеляційної інстанції, пославшись на постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження по виконанню рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2001 у справі №2-181/2001 в частині поновлення її на посаді сільського голови, не встановив, чи була вказана постанова скасована, як і не встановив наявності постанови про поновлення виконавчого провадження. 
14.   Відзиву на касаційну скаргу не надходило, що у відповідності до ч. 4 ст. 338 КАС України не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій.
Рух адміністративної справи в суді касаційної інстанції
15.   Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.06.2018 для розгляду справи №570/5587/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя - Желтобрюх І.Л., судді - Білоус О.В., Стрелець Т.Г.
16. Ухвалою Верховного Суду від 05.07.2018 відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою, встановлено учасникам справи строк для подання відзиву на касаційну скаргу.
17. Розпорядженням заступника керівника апарату Верховного Суду - керівником секретаріату Касаційного адміністративного суду №550/0/78-19 від 30.05.2019 призначено повторний автоматизований розподіл касаційної скарги у зв`язку зі зміною спеціалізації та введенням до іншої судової палати судді-доповідача Желтобрюх І.Л.
18. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 31.05.2019 для розгляду справи №570/5587/17 визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Жук А.В., судді: Мартинюк Н.М., Мельник-Томенко Ж.М.
19. Ухвалою Верховного Суду від 20.11.2020 адміністративну справу прийнято до провадження в складі зазначеної колегії та призначено її до судового розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
ІІ. Релевантні джерела права й акти їх застосування
(в редакції, чинній на час звернення позивача до суду)
20. Кодекс законів про працю України
20.1. Частиною 2 статті 233 КЗпП України передбачено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
21. Кодекс адміністративного судочинства України
21.1. Відповідно до частин 1, 2 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
IІІ. Позиція Верховного Суду
22.   Оцінюючи обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
23. Зі змісту позовної заяви вбачається, що підставою для звернення позивача до суду стало неотримання нею заробітної плати за період вимушеного прогулу - з 01.04.2002 по 31.10.2010. Згідно зі встановленими обставинами справи, ОСОБА_1 перебувала на посаді Заборольського сільського голови Рівненського району Рівненської області. Рішенням Заборольської сільської ради від 18.05.1999 було достроково припинено повноваження ОСОБА_1 . 
24. Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 19.06.2001 у справі №2-181/2001 рішення Заборольської сільської ради від 18.05.1999 було визнано  незаконним, поновлено ОСОБА_1 на займаній посаді з 18.05.1999, а також стягнуто на користь позивача 3   741,50 грн за час вимушеного прогулу. Однак, вказане рішення суду виконано не було, позивач на займаній посаді поновлена не була. Разом з тим, незважаючи на невиконання відповідачем судового рішення, позивач мала очікування щодо поновлення її на посаді сільського голови та отримання заробітної плати до закінчення строку повноважень, на який її було обрано, тобто до 2002 року.
25. Залишаючи позов без розгляду, суди попередніх інстанцій вказували на те, що позивач знала про порушення її прав ще в квітні 2002 року, а тому шестимісячний строк, встановлений ст. 122 КАС України для звернення до адміністративного суду, сплив. 
26. Натомість, у касаційній скарзі позивач вважає, що до спірних правовідносин слід застосовувати не ч. 2 ст. 122 КАС України, а ч. 2 ст. 233 КЗпП України, яка виключає будь-яке обмеження процесуальними строками право звернення особи з позовом про стягнення належних їй сум заробітної плати. З цього приводу колегія суддів Верховного Суду зауважує наступне.
27. Верховний Суд у спірних правовідносинах враховує висновок Конституційного Суду України, викладений у рішенні №8-рп/2013 від 15.10.2013, відповідно до якого під заробітною платою розуміються усі виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.
28. Зазначаючи про незастосування до спірних правовідносин ч. 2 ст. 233 КЗпП України, суд першої інстанції вказав, що дана норма застосовується лише до правовідносин, коли право особи на отримання такої виплати не оспорюється і спірна виплата була їй нарахована проте, з певних причин не виплачена. Верховний Суд не погоджується з таким висновком з огляду на те, що такий висновок прямо суперечить зазначеному вище висновку Конституційного Суду України. 
29. В свою чергу, апеляційний суд, залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, вказував на те, що ч. 2 ст. 233 КЗпП України не може бути застосована через те, що трудові відносини між ОСОБА_1 та Заборольською сільською радою припинилися. З таким висновком суду апеляційної інстанції колегія суддів Верховного Суду погодитися не може, виходячи з наступного.
30. З аналізу ч. 2 ст. 233 КЗпП України, а також з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №8-рп/2013 від 15.10.2013, висновується, що для застосування ч. 2 ст. 233 КЗпП України наявність трудових відносин не вимагається, а тому факт припинення трудових відносин не виключає можливість застосування вказаної правової норми до спірних правовідносин, та відповідні висновки судів Верховний Суд вважає помилковими. 
31. Верховний Суд звертає увагу, що обставини встановлені судами попередніх інстанцій, щодо закінчення повноважень ОСОБА_1 як сільського голови, у зв`язку із обранням нового сільського голови на виборах 31.03.2002 можуть бути оцінені судом з точки зору наявності/відсутності підстав для задоволення позовних вимог по суті, проте судами попередніх інстанцій помилково враховано дані обставини для вирішення питання про дотримання строків звернення до адміністративного суду.
32. Відповідно до частини першої статті 353 КАС України підставою для скасування ухвали судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі.
33. Таким чином, Верховний Суд вважає передчасним висновок судів попередніх інстанцій про залишення позову без розгляду через те, що позивачем був пропущений шестимісячний строк для звернення до адміністративного суду за захистом своїх прав, оскільки строк, встановлений ч. 2 ст. 122 КАС України, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, з огляду на їхній характер та зміст. Залишення судами позову без розгляду з посиланням на ч. 2 ст. 122 КАС України є порушенням процесуального права в розумінні ст. 353 КАС України.
33. З урахуванням викладеного, суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що касаційна скарга позивача підлягає задоволенню, оскільки судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій не були прийняті у повній відповідності до норм процесуального права, а справа підлягає направленню до суду першої інстанції.
34. Зважаючи на результати розгляду адміністративної справи в суді касаційної інстанції, судові витрати не перерозподіляються.
Керуючись статтями   3,   341,   345,   349,   353,   355,   356,   359 КАС України, Суд
ПОСТАНОВИВ:
1.  Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
2. Ухвалу Рівненського районного суду Рівненської області від 12.01.2018 та постанову Житомирського апеляційного адміністративного суду від 15.05.2018 скасувати.
3. Справу направити до Рівненського районного суду Рівненської області для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Судді	А.В. Жук Н.М. Мартинюк   Ж.М. Мельник-Томенко