ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

25 листопада 2020 року	  м. Одеса	Справа № 916/1527/20	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі:  
головуючого судді Л.В. Поліщук,
суддів: Л.О. Будішевська, С.В. Таран, 

розглянувши в письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесміськбуд” 
на рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020 (суддя                 Невінгловська Ю.М., м. Одеса, повний текст складено 10.08.2020) 
у справі № 916/1527/20
за позовом Приватного підприємства „Артал” 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесміськбуд” 
про стягнення 137401,49 грн.,
ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року Приватне підприємство „Артал” (далі також – ПП "Артал", Підприємство) звернулось до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесміськбуд” (далі також – ТОВ „Одесміськбуд”, Товариство) про стягнення з останнього заборгованості у розмірі 137401,49 грн., з яких: 133600,00 грн. – основний борг, 1675,76 грн. – 3% річних та              2125,73 грн. - інфляційні втрати.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за укладеним між сторонами договором на надання послуг №22 від 08.02.2019 щодо сплати вартості наданих послуг з перевезення вантажу за період з 12.11.2019 по 11.12.2019. 
Рішенням Господарського суду Одеської області від 10.08.2020 позов задоволено у зв`язку з обґрунтованістю та підтвердженістю матеріалами справи позовних вимог.
Не погодившись із рішенням суду, ТОВ „Одесміськбуд” звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповне з`ясування судом обставин справи, а також неправильне та неповне дослідження доказів, просило вказане судове рішення скасувати повністю та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. Скаржник вказав, що не знав про розгляд господарським судом даної справи. Так, 10.06.2020 на адресу відповідача судом було направлено ухвалу про відкриття провадження у справі, проте відправлення було повернуто без зазначення причин повернення відправлення, тому, як зазначив відповідач, Товариство не може вважатися таким, що повідомлено належним чином про відкриття провадження у цій справі відповідно до положень ст.ст. 120 та 242 ГПК України. Також апелянт наполягає на тому, що суд виніс рішення без повного з`ясування обставин справи, не дослідив матеріали справи, оскільки позивачем були надані товарно-транспортні накладні, що не підтверджують поставку вантажу, адже відсутній підпис відповідача про отримання вантажу.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 28.09.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесміськбуд” на рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020 у справі № 916/1527/20; розгляд справи ухвалено почати через 15 днів з дня відкриття апеляційного провадження без повідомлення учасників справи.            
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
Згідно з ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частинами 1, 3 статті 270 ГПК України визначено, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу.
Приписами ч. 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 2 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
З огляду на викладене, розгляд апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесміськбуд” на рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020 у справі № 916/1527/20 здійснюється у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ст. 269, ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджено матеріалами справи, 08.02.2019 між ПП „Артал” (виконавець) та ТОВ „Одесміськбуд” (замовник) укладено договір на надання послуг №22 (далі також - Договір), за умовами якого виконавець надає замовникові послуги по перевезенню вантажів автомобільним транспортом (іменовані надалі - автопослути), а замовник зобов`язався оплачувати надані послуги у порядку та на умовах, визначених цим договором.
Згідно з п. 1.2 Договору для здійснення автопослуг відповідно до п. 1.1 договору, виконавець, виділяє замовникові необхідний автотранспорт, після надання заявки усно або письмово.
Положеннями п.п. 2.2.1 Договору визначено обов`язок замовника оплатити роботу за ціною, вказаною в п.3 цього договору, впродовж 3 днів з моменту підписання акта прийому-здачі послуг.
У пункті 4.1 Договору передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.
Цей договір набуває чинності з моменту його підписання і діє до 31 грудня 2019. Якщо жодна із сторін за 1 місяць до закінчення терміну дії даного договору не заявить про бажання розірвати його, договір вважається пролонгованим на наступний календарний рік (п.5.1 Договору).
На виконання умов Договору перевізником ПП „Артал” протягом листопада-грудня 2019 року було здійснено перевезення вантажу, загальна вартість наданих відповідачу послуг становить 133600,00 грн., що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними та складеними і підписаними сторонами актами надання послуг: №Р2973 від 12.11.2019 на суму 15750,00 грн., №ПБ від 25.11.2019 на суму 7200,00 грн., №Р21060 від 03.12.2019 на суму 13750,00 грн., №Р21052 від 02.12.2019 на суму 46250,00 грн., №Р21034 від 28.11.2019 на суму 25000,00 грн., №Р21093 від 11.12.2019 на суму 3600,00 грн., №Р21079 від 06.12.2019 на суму 3750,00 грн., №Р21077 від 05.12.2019 на суму 18300,00 грн. 
Однак, Товариство не виконало свої зобов`язання щодо оплати отриманих від Підприємства послуг з перевезення вантажу за договором на надання послуг №22 від 08.02.2019, що зумовило звернення ТОВ "Агрофірма Петродолинське" із даним позовом до господарського суду.
Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з частиною 1 статті 175 ГК України майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утриматися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. 
Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. 
Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до ч. 1 ст. 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. При цьому до виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Згідно з ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).  
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 909 ЦК України за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату.
Як свідчать матеріали справи, на виконання умов укладеного між сторонами договору на надання послуг №22 від 08.02.2019 Підприємство протягом листопада-грудня 2019 року надало Товариству послуги з перевезення на загальну суму 133600,00 грн, що підтверджується відповідними товарно-транспортними накладними та актами надання послуг. Однак, відповідач не оплатив вартість отриманих послуг, у зв`язку з чим за ним утворилась заборгованість у вказаній сумі. 
Враховуючи вищевикладене, місцевий господарський суд дійшов висновку, з яким погоджується колегія суддів, про обґрунтованість та підтвердженість матеріалами справи позовної вимоги ТОВ „Артал” та стягнення з ТОВ „Одесміськбуд” основного боргу у розмірі 133600,00 грн. та підставно задовольнив цю вимогу.  
Стосовно заявлених позивачем вимог про стягнення з відповідача 3% річних в сумі 1675,76 грн. та інфляційних втрат в сумі 2125,73 грн. слід вказати наступне.
Відповідно до ч.2 ст.218 ГК України учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Місцевий господарський суд за допомогою системи „Ліга Закон” здійснив власний розрахунок 3% річних та вірно встановив, що їх розмір складає 1921,89 грн., тобто перевищує заявлений позивачем розмір, у зв`язку з чим в силу приписів ч. 2 ст. 237 ГПК України суд не виходив за межі відповідної позовної вимоги та підставно стягнув з відповідача 3% річних у сумі 1675,76 грн.
Також, перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат у сумі 2125,73 грн., нарахованих по 26.05.2020 року, господарський суд першої інстанції встановив його помилковість у визначенні періоду нарахування та допущення позивачем арифметичних помилок.
Листом Верховного Суду України від 03.04.1997 №62-67р „Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ " визначено, що при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс інфляції розраховується ні на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, в зв`язку з чим умовно слід вважати, що сума, внесена у період з 1 по 15 число відповідного місяця, наприклад травня, індексується за період з урахуванням травня, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця – червня.
Враховуючи викладене, а також визначений позивачем період нарахування інфляційних по 26.05.2020, Господарський суд Одеської області за допомогою системи „Ліга Закон” здійснив власний розрахунок інфляційних втрат та правильно встановив, що їх розмір складає 2151,72 грн., однак, враховуючи межі заявленої позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат, обґрунтовано задовольнив дану вимогу саме у сумі                 2125,73 грн. 
Стосовно посилань Товариства на те, що суд виніс рішення без повного з`ясування обставин справи та не дослідив матеріали справи, оскільки позивачем були надані товарно-транспортні накладні, що не підтверджують поставку вантажу, адже відсутній підпис відповідача про отримання вантажу, судова колегія зазначає наступне.
Наявні в матеріалах справи товарно-транспортні накладні містять відмітки ТОВ „Одесміськбуд” про отримання продукції від ПП "Артал"  (а.с. 11-14, 29-30, 32, 34-43), а також акти надання послуг з перевезення вантажів: №Р2973 від 12.11.2019 на суму  15750,00 грн., №ПБ від 25.11.2019 на суму 7200,00 грн., №Р21060 від 03.12.2019 на суму 13750,00 грн., №Р21052 від 02.12.2019 на суму 46250,00 грн., №Р21034 від 28.11.2019 на суму 25000,00 грн., №Р21093 від 11.12.2019 на суму 3600,00 грн., №Р21079 від 06.12.2019 на суму 3750,00 грн., №Р21077 від 05.12.2019 на суму 18300,00 грн. підписані обома сторонами.
Щодо доводів скаржника про те, що відповідач не знав про розгляд господарським судом даної справи, слід вказати наступне.
Відповідно до частин 4, 5 статті 242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, яка зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.            
Згідно з ч. 7 ст.120 ГПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи.
У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Матеріали справи містять поштовий конверт з відміткою поштового відділення від 03.08.2020 про повернення поштового відправлення (копії ухвали місцевого господарського суду від 03.06.2020 про відкриття провадження у даній справі) з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.61-63). При цьому в позові Підприємства та на конверті зазначена та сама адреса ТОВ „Одесміськбуд”, що і в апеляційній скарзі Товариства та у витягу з ЄДРПОУ.
Відтак, апеляційна інстанція вважає, що Господарський суд Одеської області належним чином повідомив відповідача про відкриття провадження у даній справі.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують вищенаведених висновків місцевого господарського суду.
          Відповідно до положень статті 236 Господарського процесуального кодексу України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
          Перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні місцевого господарського суду, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції об`єктивно розглянув у судовому процесі обставини справи в їх сукупності; дослідив подані сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень докази; правильно застосував матеріальний закон, що регулює спірні правовідносини, врахував положення статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, у зв`язку із чим дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. 
          Таким чином, апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване судове рішення слід залишити без змін.
           Згідно із ст.129 ГПК України витрати скаржника зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги не відшкодовуються.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 276, 281-284 ГПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю „Одесміськбуд” залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Одеської області від 10.08.2020 у справі № 916/1527/20 залишити без змін.
          Відповідно до ст. 284 ГПК України постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і згідно з ч.5 ст.12, ч.2 ст.282 та п.2 ч.3 ст.287 касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених у підпунктах а-г  п. 2 ч. 3 ст. 287 Господарського процесуального кодексу України, у строк, встановлений ст. 288 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                 Л.В. Поліщук

                      Суддя                                                                                               Л.О. Будішевська

                    Суддя                                                                                      С.В. Таран