ПОСТАНОВА 
Іменем України
17 листопада 2020 року                                                         м. Кропивницький
справа № 394/679/18
провадження № 22-ц/4809/39/20 
        Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л.
       за участі секретаря – Тимошенко Т.О.
учасники справи:
       позивач – ОСОБА_1 ,
       відповідач – ОСОБА_2 ,
       третя особа – Новоархангельський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградський області,
       розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2019 року  у складі судді Партоліної І. П. і В С Т А Н О В И В:
       В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та просив:
-визнати його батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-внести зміни в актовий запис про народження ОСОБА_4 , вказавши батька ОСОБА_1 , змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 »;
-внести зміни в свідоцтво про народження ОСОБА_4 , змінивши в графі «прізвище дитини» з « ОСОБА_5 » на « ОСОБА_6 ».
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 з 2009 по 2014 рік включно проживав з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в будинку матері позивача та вели спільне господарство.
Від спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 в ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася дочка ОСОБА_4 , проте, при реєстрації народження в актовому записі батько дитини був записаний зі слів матері.
Після того, як ОСОБА_2 з дочкою переїхала до с. Кам`янече, Новоархангельського району, Кіровоградської області, і проживала там разом зі своєю матір`ю, вона час від часу приїздила до позивача і проживала в нього по декілька місяців на протязі 2014-2015 років, при цьому, ОСОБА_1 брав участь у спільному вихованні та утриманні дитини.
ОСОБА_1 визнає батьківство повністю та вважає ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_3 , своєю рідною дочкою, у зв`язку з чим звернувся до суду.
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду мотивоване тим, що нормами Сімейного кодексу України не передбачено, що позовна давність застосовується тільки за заявою відповідача, а в судовому засіданні встановлено, що позивач був обізнаний, що на момент зачаття та народження дитини відповідач не перебувала у зареєстрованому шлюбі, він заяву разом із відповідачем до органів реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини, яку народила відповідач, не подавав, а, отже, він був обізнаний про те, що не зареєстрований, як батько дитини.
Окрім цього позивач, звертаючись до суду з даним позовом, не зазначив причини, з яких позов поданий ним з пропуском позовної давності, а також не ставив питання про його поновлення.
Заявлене позивачем при розгляді справи клопотання про проведення судово-біологічної експертизи судом в порядку ч. 2 ст. 222 ЦПК України було судом першої інстанції залишено без розгляду, оскільки позивачем не було наведено поважних причин не заявлення поданого клопотання у підготовчому провадженні, а інші докази, які подані позивачем, не можуть достовірно свідчити про його батьківство відносно малолітньої дитини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, з урахуванням клопотання про проведення судово-біологічної експертизи з метою встановлення факту схожості біологічного матеріалу конкретної особистості і встановлення родинних зв`язків, а саме вирішення питання про споріднення між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як між біологічним батьком та донькою.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано, що на момент зачаття та народження дитини позивач не перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, а заяву до відділу реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини, яку народила ОСОБА_3 не подавав, так як остання була проти того, щоб ОСОБА_1 був записаний в актовому записі як батько дитини.
Позивач не звертався до суду, адже не мав можливості, так як не працював і не міг знайти роботу, у зв`язку з чим, не мав можливості сплатити судовий збір та був пропущений термін подачі позовної заяви до суду.
Залишаючи без розгляду клопотання позивача про призначення судово-біологічної експертизи, суд першої інстанції не врахував пункт третій частини другої статті 43 ЦПК України, що передбачає, що учасники справи мають право подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог частини третьої статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.
В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 під тримав доводи апеляційної скарги.
ОСОБА_3 та представник Новоархангельського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградський області в судове засідання апеляційного суду не з`явилися про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з судовими повістками.
Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Оскільки учасники справи про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, суд вирішив розглянути справу без участі осіб, які не з`явилися, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
З урахуванням вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00021263368 вбачається, що ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, про що складено актовий запис № 2 від 04.02.2013. 
Матір`ю дитини зазначена відповідач, а відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері).  
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції виходив з того, що позовна давність у один рік з моменту коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство, встановлена законодавцем, як до вимог про визнання батьківства у порядку статті 129 СК України, так і у порядку, встановленому статті 128 СК України. Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною першою статті 15  Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або спорювання.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.
У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до ЦК України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на положення статті 128 СК України, яка передбачає можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).
Згідно з частиною першою статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства.
У частині другій цієї статті закріплено, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.
Законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність.
До цього переліку належить у відповідності до частини другої статті 129 СК України вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. 
Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може бути поширене на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.
Крім того, законодавець у частині другій статті 20 СК України передбачив субсидіарне застосування положень ЦК України, які стосуються позовної давності, до сімейних відносин у випадках, передбачених частиною першої статті 20 СК України.
Тому у випадках передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 СК України мають застосовуватися правові приписи, закріплені в частині третій статті 267 ЦК України. 
Тобто, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність. Без заяви сторони у спорі позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов`язана лише з наявністю про це заяви сторони, зробленої до ухвалення рішення судом першої інстанції.
Аналогічна правова позиція наведена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17.
Окрім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (провадження № 14-452цс18) зазначено, що «для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог (пункти 138-140 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). 
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. 
Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. 
І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску , про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц).
Таким чином, суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з підстав пропуску строку позовної давності, не з`ясував та не зазначив в рішенні про те, чи було порушено право ОСОБА_1 , за захистом якого він звернувся до суду та неправильно застосував норми ст. ст. 20, 129 СК України, у зв`язку з чим, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі – Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до статті 7 Конвенції, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.
Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини (рішення у справі «Йевремович проти Сербії» заява № 3150/05, від 17 травня 2007 року).
Також, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). 
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).
Саме в інтересах дитини знати свого батька, а також отримувати від нього піклування та мати можливість на спілкування з ним.
Частини друга, третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошують, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.
Відповідно до статті 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
У статті 125 СК України передбачено, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.
Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
Згідно статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.
Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття.
Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.
Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Частиною першою статті 135 СК України передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.
Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. 
Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.
При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.
Висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є підставою для категоричного висновку для визнання батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства.
Згідно частини четвертої, пунктів 3-5 частини п`ятої статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
У частині першій статті 44 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов, зокрема, для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.
Відповідно до частини першої статті 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.
Матеріалами справи підтверджується, що згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00021263368, ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Кам`янече Новоархангельського району Кіровоградської області, про що складено актовий запис № 2 від 04.02.2013. 
Матір`ю дитини зазначена відповідач, а відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (за вказівкою матері) (том 1, а. с. 28-29).
Актом від 10 січня 2019 року, складеним депутатом Звенигородської міської ради Мареничем В. Л. в присутності свідків – ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , підтверджується, що з ОСОБА_1 з 2010 по 2016 рік разом проживали ОСОБА_3 та донька ОСОБА_4 , а ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали в незареєстрованому шлюбі (том 1, а. с. с. 56).
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року у справі призначено судово-біологічну (судово-генетичну) експертизу, на вирішення якої поставлені питання: чи наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю якої є ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ; якщо наявне кровне споріднення між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , то чи являється ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 на підставі судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи.
Проведення експертизи доручено Київському міському клінічному бюро судово-медичної експертизи(далі - Київське МКБ СМЕ) (03141, м. Київ, вул. Докучаєвська, 4).
Зобов`язано Коваль Таїсію Григорівну, з`явитись разом з малолітньою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , до експертної установи за викликом експерта (том 1, а. с. 141-144).
Копію ухвали про призначення вказаної експертизи було отримано відповідачем, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (том 1, а. с. 148-151).
Відповідно до листа від 07 листопада 2019 року Київське МКБ СМЕ просило суд забезпечити явку ОСОБА_1 та ОСОБА_3 разом з дитиною ОСОБА_4 , для відбору зразків крові, який мав відбутися 06 грудня 2019 року об 11 годині 00 хвилин (том 1, а. с. 155).
Листом від 21 жовтня 2019 Кропивницький апеляційний суд повідомив ОСОБА_9 про необхідність її явки на вказану дату до приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського МКБ СМЕ для відбору зразків крові. При цьому, судом роз`яснювались відповідачу наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені статтею 109 ЦПК України (том 1, а. с. 157).
Вказаний лист було надіслано на відомі адреси ОСОБА_9 , а поштові відправлення повернулися до суду з відміткою - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (том 1, а. с. 160-167).
Відповідно до листа від 12 грудня 2019 року Київське МКБ СМЕ повідомило, що 06 грудня 2019 року ОСОБА_1 з`явився для відбору зразка крові; ОСОБА_3 разом з дитиною для відбору зразків крові не з`явилась. Також просило суд забезпечити явку ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_10 для відбору зразків крові, який мав відбутися 24 січня 2019 року о 13 годині 00 хвилин. Явка вказаних осіб повинна була бути обов`язково одночасною (том 1, а. с. 168).
Листом від 08 листопада 2019 року Кропивницький апеляційний суд повідомив ОСОБА_9 про необхідність її явки на вказану дату до приміщення відділення судово-медичної генетичної ідентифікації Київського МКБ СМЕ для відбору зразків крові. При цьому, судом роз`яснювались відповідачу наслідки ухилення від проведення експертизи, передбачені статтею 109 ЦПК України (том 1, а. с. 170).
Вказаний лист було надіслано на відомі адреси ОСОБА_9 , а поштові відправлення повернулися до суду з відміткою - «інші причини, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення» (том 1, а. с. 172-179).
Відповідно до листа від 28 січня 2020 року Київське МКБ СМЕ повернуло ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року про призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи без виконання, у зв`язку з тим, що, незважаючи на неодноразові призначення дати відбору, ОСОБА_3 на відбір зразків крові не з`явилась (том 1, а. с. 181).
Судом апеляційної інстанції вжито належних процесуальних заходів з метою проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи та забезпечення участі відповідача разом із дитиною у її проведенні.
Системне та неодноразове нез`явлення відповідача разом із дитиною до експертної установи для відібрання біологічних матеріалів для проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, ухилення від її проведення свідчить про небажання відповідача отримати точні висновки щодо походження дитини, спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини. 
Вказана бездіяльність відповідача, що призвела до неможливості проведення експертизи, надає суду можливість визнати факт та встановити походження дитини від позивача.
Визнання ОСОБА_1 батьком малолітньої дитини ОСОБА_4 відповідає інтересам малолітньої дитини. Негативних наслідків для дитини судом апеляційної інстанції не встановлено.
За приписами ч.2 ст.43 ЦПК України учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу; сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
В порушення приписів ч.2 ст.43 ЦУПК України ОСОБА_2 будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи в судові засідання як суду першої так і апеляційної інстанції не з`являлася, своєчасному, всебічному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи не сприяла.
Будучи обізнаною про призначення у справі судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи, двічі, у визначений експертами час для відбору зразків не з`являлася. 
Оскільки ОСОБА_2 ухиляється від участі в експертизі шляхом надання необхідних матеріалів від доньки ОСОБА_4 , без чого провести експертизу неможливо, апеляційний суд з урахуванням цієї обставини, а також фактичних даних, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, участь у спільному веденні господарства до народження дитини, участь позивача в утриманні дитини, визнання ОСОБА_1 свого батьківства, суд вважає, що є підстави, відповідно до ст. 109 ЦПК України, визнати факт батьківства ОСОБА_1 стосовно дитини ОСОБА_4 , та, відповідно, задовольнити позов про визнання ОСОБА_1 батьком дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Згідно ст. 134 СК України на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження.
Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 N 96/5 (далі – Правила) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, зокрема, рішення суду про визнання батьківства (материнства), у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.
Відповідно до п.п. 2.16.4 Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.
Дане рішення апеляційного суду про визнання батьківства є підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 за № 2 від 04.02.2013, у якому слід внести відомості про батька дитини, записавши батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 – громадянина України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Щодо вимоги про зміну прізвища дитини суд зазначає наступне.
Як зазначалось вище, відповідно до ст. 135 СК України, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері. 
Відповідно до ст. 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків, і якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою.
Батьки дитини ОСОБА_4 у шлюбі не перебувають; проживають окремо; мають різні прізвища. 
Обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини, позивачем суду не надано.
Тому суд не вбачає підстав для зміни прізвища дитини.
За змістом частини першої статті 1 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» цей закон регулює відносини, пов`язані з проведенням державної реєстрації актів цивільного стану, внесенням до актових записів цивільного стану змін, їх поновленням і анулюванням, визначає засади діяльності органів державної реєстрації актів цивільного стану.
Частиною шостою статті 22 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.
Враховуючи вказані норми, вимоги ОСОБА_1 про внесення змін до свідоцтва про народження не підлягають задоволенню, адже виконуються відповідними органами реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду в порядку, визначеному законом.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, відповідно до п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання позовної заяви та апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив 1 762 грн судового збору, які підлягають стягненню на його користь з ОСОБА_3 .
       Керуючись ст.ст. 374, 375,376,381-384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 27 лютого 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Внести зміни до актового запису № 2 від 04 лютого 2013 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , складеного Кам`янецькою сільською радою Новоархангельського району Кіровоградської області, зазначивши у графі «відомості про батька» - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт НОМЕР_1 виданий Новоархангельським РВ УМВС України в Кіровоградській області 27 липня 2005 року) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 1 762 (одна тисяча сімсот шістдесят дві) грн судових витрат.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.
       Повний текст постанови складено 18.11.2020.

Головуючий суддя                                                  С. І. Мурашко 
Судді                                                                  А. М. Головань
О. Л. Карпенко