ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"29" жовтня 2020 р.                            Справа№ 910/5692/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Корсака В.А.
суддів:            Владимиренко С.В. 
          Демидової А.М. 
 
Розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс"
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 (повний текст складено 30.07.2020)
у справі №910/5692/20 (cуддя Котков О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" 
до Акціонерного товариства "Сбербанк" 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Товариство з обмеженою відповідальністю "Стар Реалті"
про стягнення грошових коштів,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог.
27 квітня 2020 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (надалі - позивач) звернувся до Господарського суду міста Києва з позщовом до Акціонерного товариства "Сбербанк" (відповідач) про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги в розмірі 142 130,21 грн., з них: основного боргу - 140 761,80 грн (сто сорок тисяч сімсот шістдесят одна гривня 80 копійок), індексу інфляції - 605,64 грн (шістсот п`ять гривень 64 копійки) та 3% річних - 762,77 грн (сімсот шістдесят дві гривні 77 копійок). 

Позов мотивовано тим, що відповідач, як власник нерухомого майна за адресою: Київська обл., с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14, не здійснює оплату за надані позивачем послуги з утримання будинку та прибудинкової території, у зв`язку з чим у ПАТ "Сбербанк" виникла заборгованість перед                                     ТОВ "Сітістейтсервіс".

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.07.202020 у справі №910/5692/20 у задоволенні позову відмовлено.

Суд виходив з того, що позивачем не недоведено та необґрунтовано факту порушення відповідачем прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, 25.08.2020, Товариство з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" звернулось з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.202020 у справі №910/5692/20 та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.  

В обґрунтування вимог апеляційної скарги  скаржник посилається  на те, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини справи,  неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права. 
За доводами скаржника, ним подано до матеріалів справи достатньо доказів на підтвердженя факту надання послуг, що безпідставно залишено поза увагою судом першої інстанції. 

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної                    скарги по суті.
Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.09.2020 апеляційну скаргу передано на  розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя - Корсак В.А. - головуючий суддя, судді - Владимиренко С.В., Демидова А.М.

Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 07.09.2020 відновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" пропущений строк на подання апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.202020 у справі №910/5692/20. Відкрито апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Закінчено проведення підготовчих дій. Повідомлено учасників справи про здійснення розгляду апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" на рішення Господарського суду міста Києва від 23.07.2020 у справі №910/5692/20 у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Роз`яснено учасникам справи право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі у строк до 30.09.2020. Встановлено учасникам справи строк для подачі всіх заяв та клопотань в письмовій формі до  30.09.2020.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив скаргу відхилити, та оскаржене судове рішення залишити без змін, як правильне та обґрунтоване.
Третя особа не скористалася своїм правом згідно ч. 1  ст. 263 ГПК України та не надала суду письмового відзиву на апеляційну скаргу, що згідно                        ч. 3 ст. 263 ГПК України   не перешкоджає перегляду оскаржуваного рішення суду першої інстанції.      
Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
У відповідності до ч. 3 ст. 270 ГПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього  Кодексу.

Частиною 10 статті 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на  рішення господарського суду у справах з ціною позову не менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.  
Враховуючи, що предметом позову у цій справі є вимога про стягнення             стягнення заборгованості в розмірі 142 130,21 грн, з яких: 140 761,80 грн основного боргу, 605,64 грн індексу інфляції та 762,77 грн 3% річних, вказана справа, у відповідності до приписів ГПК України, відноситься до малозначних справ.
Відповідно до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Виходячи із зазначених правових норм, перегляд оскаржуваного рішення підлягає здійсненню без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження. 

Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України   та ч. 1   ст. 74 ГПК України    визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, враховуючи викладені пояснення у відзиві, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшов висновку апеляційну скаргу залишити без задоволення, оскаржене рішення у даній справі залишити без змін, виходячи з наступного. 
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
25.07.2011 між Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку "Щасливе-ЛУ 14" (надалі - замовник), Товариством з обмеженою відповідальністю "Сіті-Стейт" (надалі - власник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Сітістейтсервіс" (надалі - управитель) було укладено договір про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом      № 80-ССС (надалі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, замовник та власник доручають управителю протягом визначеного цим договором строку прийняти на баланс та надавати послуги з управління житловим комплексом, а саме багатоповерховим житловим будинком з вбудованими офісними приміщеннями, розташованим по вул. Лесі Українки, 14 в с. Щасливе, Бориспільського району Київської області.

Згідно з п. 1.2. договору управитель зобов`язався надавати послуги з управління в інтересах замовника, власника та для забезпечення сталого функціонування об`єкту відповідно до його цільового призначення, збереження споживчих властивостей, організації забезпечення потреби власників окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості згідно переліку, визначеного додатком 1 до цього договору.

Договір набирає чинності з дати його підписання і діє протягом 20 років - до 25 липня 2031 року (п. 6.1. договору).

06.10.2016 Щасливська сільська рада Бориспільського району Київської області прийняла рішення, яким затвердила тариф на послуги з утримання будинку та прибудинкової території в розмірі 10,06 грн. за 1 кв.м загальної площі приміщення для багатоквартирного будинку по вул. Л. Українки, 14 в        с. Щасливе, Бориспільського району, Київської області.

У 2017 році Акціонерне товариство "Сбербанк" набуло у власність приміщення, розташовані по вул. Лесі Українки, 14 в селі Щасливе Бориспільського району Київської області загальною площею 7504,80 кв.м, а саме: офісне приміщення № 1 загальною площею 182,7 кв.м, офісне приміщення № 2 загальною площею 183,8 кв.м, офісне приміщення № 3 загальною площею 152,1 кв.м, офісне приміщення № 4 загальною площею 136,5 кв.м, офісне приміщення № 5 загальною площею 179,1 кв.м, офісне приміщення № 6 загальною площею 180,4 кв.м, офісне приміщення № 7 загальною площею 118,7 кв.м, офісне приміщення № 8 загальною площею 144,3 кв.м, офісне приміщення № 9 загальною площею 137,9 кв.м, офісне приміщення № 11 загальною площею 185,4 кв.м, підвал № 3, секція № 1 загальною площею 163,60 кв.м, підвал № 6,секція № 2 загальною площею 184,40 кв.м, підвал № 2, секція № 3 загальною площею 297,60 кв.м, підвал № 3, секція № 4 загальною площею 160,30 кв.м, підвал № 10, секція № 5 загальною площею 188,00 кв.м, підвал № 11, секція № 6 загальною площею 163,40 кв.м, підвал № 2, секція № 7 загальною площею 285,70 кв.м, підвал № 2, секція № 8 загальною площею 181,60 кв.м, підвал № 4, секція № 9 загальною площею 193,70 кв.м, підвал № 11, секція № 10 загальною площею 159,90 кв.м, підвал № 12, секція № 11 загальною площею 190,30 кв.м, офісне приміщення № 10 загальною площею 182,4 кв.м.

Право власності АТ "Сбербанк" на вказані вище об`єкти нерухомості підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Частина вище зазначених приміщень були передані в оренду, площі, на які не було укладено договір про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території, складають 3028,2 кв.м.

Спір у справі виник у зв`язку з тим, що відповідач, на думку позивача, не оплатив надані останнім послуги з утримання будинку та прибудинкової території у період з листопада 2019 року по березень 2020 року, у зв`язку з чим у відповідача виникла заборгованість в розмірі 140  761,80 грн.

Заявлена сума розрахована позивачем за розрахунком тарифу на послуги з утримання будинку та прибудинкової території, який складає 10,00 грн. за           1 кв.м за період з листопада 2019 року по березень 2020 року.
Ці обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Згідно з ст. 526 ЦК України, яка кореспондуються із ст. 193 ГК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.
За правовою природою укладений між сторонами договір від 25.07.2011 є  договором про надання послуг.
Відповідно до ч. 1 ст. 901 Цивільного Кодексу України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. 

За приписами ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України  договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною другою статті 382 Цивільного кодексу України встановлено, що усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав. 

Відповідно до статті 13 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку" якщо функції з управління багатоквартирним будинком за рішенням загальних зборів об`єднання передано управителю, відносини з управління регулюються договором, укладеним між об`єднанням і управителем, умови якого повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної житлової політики і політики у сфері житлово-комунального господарства. 

У разі відмови співвласника сплачувати внески і платежі на утримання та проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна об`єднання або за його дорученням управитель має право звернутися до суду.

Як передбачено статтею 15 Закону України "Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку", співвласник зобов`язаний, зокрема, своєчасно і в повному обсязі сплачувати належні внески і платежі.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 11 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" управління багатоквартирним будинком управителем здійснюється на підставі договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком.

Вартість послуг з управління багатоквартирним будинком визначається за згодою сторін та зазначається у договорі з управителем.

Умови договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком повинні відповідати умовам типового договору, затвердженого Кабінетом Міністрів України.

Істотними умовами договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком є: 1) перелік послуг; 2) права і обов`язки сторін; 3) ціна на послуги; 4) строк дії договору.

Статтею 12 Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" встановлено, що витрати на управління багатоквартирним будинком включають:
1) витрати на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку;
2) витрати на оплату комунальних послуг стосовно спільного майна багатоквартирного будинку;
2-1) витрати, пов`язані з виконанням зобов`язань за кредитним договором, укладеним за програмами Фонду енергоефективності;
3) витрати на сплату винагороди управителю в разі його залучення;
4) інші витрати, передбачені рішенням співвласників або законом.

Витрати на управління багатоквартирним будинком розподіляються між співвласниками пропорційно до їхніх часток співвласника, якщо рішенням зборів співвласників або законодавством не передбачено іншого порядку розподілу витрат.

Невикористання власником належної йому квартири чи нежитлового приміщення або відмова від використання спільного майна не є підставою для ухилення від здійснення витрат на управління багатоквартирним будинком.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги".

Так, статтею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) унормовано, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством. 

Відповідно до статті 13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" встановлено, що споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Відповідне право споживача автоматично коресподується із визначеним пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов`язком споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі. 

Вищезазначені правові висновки суду узгоджуються із позицією, що викладена у постанові Верховного Суду України від 20.04.2016 у справі  № 6-2951цс15, постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.09.2018 у справі              № 751/3840/15-ц, постановах Касаційного господарського суду від 11.04.2018 у справі № 904/2238/17 та від 16.10.2018 у справі № 904/7377/17. 

Таким чином, враховуючи факт відсутності договору, укладеного між позивачем та відповідачем, про надання житлово-комунальних послуг, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг                    АТ "Сбербанк" у період з листопада 2019 року по березень 2020 року.

При цьому, у цих спірних правовідносинах, позивачем повинно бути доведено за допомогою належних, допустимих та достатніх доказів факт надання послуг, їх обсяг, вартість, а також настання у відповідача строку виконання грошового зобов`язання з оплати таких послуг.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем, на підтвердження викладених в позовній заяві обставин наадння послуг відповідачу, надано:
- табелі обліку робочого часу працівників ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року на підтвердження факту виконання робіт з утримання будинку та прибудинкової території власними силами;
- акти надання послуг за жовтень 2019 року - квітень 2020 року, складені між ТОВ "Фірма "Володар - Роз" та ТОВ "Сітістейтсервіс" на підтвердження надання споживачам послуг з вивезення твердих побутових відходів; 
- акти, складені між ТОВ "ЮНІТ-Л" та ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року на підтвердження здійснення технічного обслуговування ліфтів;
- акти про надання послуг охорони Управлінням поліції охорони в Київській області та ТОВ "Гладіатор" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року; 
- акти, складені між Комунальним підприємством Щасливської сільської ради "ЖКК "Щасливський" за 2019 рік на підтвердження надання послуг водовідведення;
- акти, складені між АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" та ТОВ "Сітістейтсервіс", а також НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Сітістейтсервіс" на підтвердження надання послуг з розподілу та постачання природного газу, транспортування для внутрішньої точки виходу з газотранспортної системи за жовтень 2019 року - квітень 2020 року;
- акти здачі-прийняття робіт, складені між ТОВ "Гранд Інжиніринг Україна" та ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року на підтвердження надання послуг з технічного обслуговування обладнання котелень, сервісного обслуговування сигналізації загазованості, технічне обслуговування газопроводів, технічне візування приладів комерційного обліку газу;
- акти приймання-передачі наданих послуг з постачання електричної енергії та перетікань реактивної електричної енергії на підтвердження надання послуг з купівлі електричної енергії для освітлення прибудинкової території та живлення ліфтів у ПАТ "Київобленерго";
- документи на підтвердження закупівлі витратних матеріалів та інших послуг для надання комунальних послуг - видаткові накладні та акти наданих послуг за жовтень 2019 року - квітень 2020 року.
- виписку про рух коштів на одному з рахунків ТОВ "Сітістейтсервіс", відкритому у АТ "Укрсиббанк" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року.

Колегія суддів, дослідивши зазначені докази, дійшла висновку, що останні в сукупності не підтверджують та не доводять факту надання заявлених послуг відповідачу. Відповідним доказам надана вірна правова оцінка місцевим господарським судом.   

Так, судом першої інстанції правомірно не прийнято до уваги надані позивачем табелі обліку робочого часу працівників ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року, оскільки з вказаних табелів робочого часу не можливо встановити факт виконання робіт з утримання будинку та прибудинкової території саме у приміщеннях, розташованих по вул. Лесі Українки, 14 в селі Щасливе Бориспільського району Київської області, власниками яких є відповідач. Крім того, з даних табелів робочого часу не вбачається, що зазначені в них особи є працівниками ТОВ "Сітістейтсервіс" та перебувають з товариством у трудових відносинах.  

Що стосується наявних в матеріалах справи актів надання послуг за жовтень 2019 року - квітень 2020 року, складених між ТОВ "Фірма "Володар - Роз" та ТОВ "Сітістейтсервіс", актів, складених між ТОВ "ЮНІТ-Л" та ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року, актів про надання послуг охорони Управлінням поліції охорони в Київській області та ТОВ "Гладіатор" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року, актів, складених між Комунальним підприємством Щасливської сільської ради "ЖКК "Щасливський" за 2019 рік, актів, складених між АТ "Оператор газорозподільної системи "Київоблгаз" та ТОВ "Сітістейтсервіс", а також НАК "Нафтогаз України" та ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року, актів здачі-прийняття робіт, складених між ТОВ "Гранд Інжиніринг Україна" та ТОВ "Сітістейтсервіс" за жовтень 2019 року - квітень 2020 року та актів приймання-передачі наданих послуг з постачання електричної енергії та перетікань реактивної електричної енергії, то суд обгрунтовано встановив, що з цих актів не вбачається факт надання послуг позивачем саме у приміщеннях, розташованих по вул. Лесі Українки, 14 в селі Щасливе Бориспільського району Київської області, власниками яких є відповідач, як і не доведено факт споживання таких послуг саме відповідачем. 

Наявні в матеріалах справи акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), складені між ТОВ "Гранд Інжиніринг Україна" та ТОВ "Сітістейтсервіс" за період з листопада 2019 року по березень 2020 року, також не можуть слугувати належними та допустимими доказами у справі, позаяк з останніх вбачається надання послуг з сервісного обслуговування газопроводів, котелень, сигналізації загазованості типу "Варта-1-03" та систем безпеки "Сигнал-1", приладів комерційного обліку газу за адресою: Київська обл., Бориспільський р-н, с. Щасливе, вул. Лесі Українки, 14-б, а не у приміщеннях розташованих по вул. Лесі Українки, 14 в селі Щасливе Бориспільського району Київської області.

Серед іншого, надаючи оцінку спірним правовідносинам, доцільно також зауважити, що згідно з ч. 2 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Суд зазначає, оскільки згаданою нормою не визначена форма пред`явлення вимоги кредитором, останній може здійснити своє право як шляхом надіслання платіжної вимоги-доручення, так і шляхом звернення до боржника з листом, телеграмою, надіслання йому рахунка (рахунка-фактури) тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 1087 Цивільного кодексу України розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов`язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 1.4 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, встановлено, що розрахунковий документ - документ на паперовому носії, що містить доручення та/або вимогу про перерахування коштів з рахунку платника на рахунок отримувача.

Таким чинмо, для проведення розрахунків між юридичними особами необхідним є розрахунковий документ, тобто доручення/вимога особи з зазначенням суми сплати та реквізитів рахунку, на який необхідно перерахувати грошові кошти.

В той же час, матеріали справи не містять доказів у підтвердження фактичного направлення ТОВ "Сітістейтсервіс" на адресу АТ "Сбербанк" рахунків для оплати послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій з метою проведення відповідних оплат спожитих послуг за спірний період.

Інших доказів в підтвердження своєї позиції позивачем не надано. 

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі "Надточій проти України" (Nadtochiy v. Ukraine, заява N 7460/03, § 26) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
  У частині 3  статті 2 ГПК України  однією з основних засад (принципів) господарського судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у  статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до частин 3, 4   статті 13 ГПК України  кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. (Cуд апеляційної інстанції звертається до висновків у постановах Верховного Суду від 02.10.2018 у справі  № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18).
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
В рішенні Європейського суду з прав людини від 15.11.2007 р. (заява               № 22750/02) у справі «Бендерський проти України»   суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у медичному експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Крім того, у своїй постанові Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду від 10.05.2018 по справі №908/1581/17 також звертається до принципу більшої вірогідності, який ним застосувався у поєднанні із принципом розумності під час розгляду касаційної скарги на основі фактів встановлених судами нижчих інстанцій.
Таким чином, враховуючи положення ст.ст. 75-79,  86 ГПК України, здійснивши аналіз наданих сторонами доказів та аргументів, приймаючи до уваги принцип більшої вірогідності щодо наявних доказів, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту надання ним послуг саме з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій по вул. Лесі Українки, 14 в селі Щасливе Бориспільського району Київської області, власником якого є відповідач. Також позивачем не надано доказів на підтвердження факту направлення ним на адресу відповідача рахунків для оплати послуг послуги за вказаною адресою з метою проведення відповідних оплат за відсутності укладеного між сторонами договору, а надані позивачем копії актів з контрагентами не є належними доказами на підтвердження факту надання спірних послуг відповідачу. 
Таким чином, за висновком колегії суддів, у задоволенні позову про стягнення боргу у сумі 140 761,80 грн судом першої інстанцї відмовлено правомірно. 
У зв`язку із відмовою в позові у стягненні основного боргу через його необгрунтованість та недоведеність, вимоги про стягнення 3% річних та індексу інфляції в порядку ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, які мотивовані з посиланням на неналежне виконання зобов`язання відповідачем, також відсутні. 
Доводів та доказів, які б слугували підставою для скасування оскарженого рішення скаржником не наведено. Аргументи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та в більшій мірі дублюють посилання викладені ним  у позові та зводяться до переоцінки обставин зазначених місцевим судом, яким надана належна правова оцінка.
Саме лише прагнення скаржника ще раз розглянути та оцінити ті самі обставини справи і докази в ній не є достатньою підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Поряд з цим, суд апеляційної інстанції  зазначає, що за змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України",       no. 4241/03 від 28.10.2010 Суд повторює, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Всім встановленим обставинам, які мають значення для правильного вирішення спору надана належна правова оцінка. 

Проаналізувавши текст оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про вмотивованість судового рішення, враховуючи, що доводи та аргументи сторін були почуті, судом зазначено з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується його рішення, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах "Хаджинастасиу проти Греції", "Кузнєцов та інші проти Російської Федерації"). 

Процесуальні права сторін  при розгляді справи судом першої інстанції не порушено. 

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Нормою  ст. 276 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене в сукупності, доводи апеляційного оскарження є необґрунтованими, підстав для зміни чи скасування оскарженого рішення у даній справі колегія суддів не вбачає.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Судові витрати.
Розподіл судових витрат здійснюється у відповідності до ст. 129 ГПК України та, у зв`язку із відмовою у задоволенні апеляційної скарги, покладаються на  скаржника. 

Керуючись Главою 1 Розділу IV Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
                                       ПОСТАНОВИВ:
1.  Апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
2. Рішення Господарського суду міста Києва 23.07.202020 у справі №910/5692/20  залишити без змін. 
3. Матеріали справи повернути до господарського суду першої інстанції. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути  оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                            В.А. Корсак 

Судді                                                                                С.В. Владимиренко

                                                                                А.М. Демидова