ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/38/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Тихоненко О.М.
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  27 жовтня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді                                      Оксененка О.М.,
суддів:                                                            Лічевецького І.О.,
                                                                 Мельничука В.П.

При секретарі:                                    Пономаренко О.В.,

За участю представника позивача:       Карпенка В.К.,

представника відповідача:                     Полегешко Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Виробничо-торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» до Головного управління Державної податкової служби у Чернігівській області про скасування податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» звернулось до Чернігівського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у місті Києві, в якому просило: скасувати податкові повідомлення-рішення від 07.05.2019 № 0001351400, № 00001371400 та № 0001361400.
Позов обґрунтовано тим, що при прийнятті податкового повідомлення-рішення від 07.05.2019 № 0001351400, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств податковим органом в ході проведення перевірки не ставився під сумнів факт використання товариством отриманого природного газу для господарської діяльності, що на думку позивача підтверджується відсутністю будь-яких зауважень в первинних документах. Реальність виконання операцій за договором підтверджується актами приймання виконаних підрядних робіт та виписаними контрагентом податковими накладними, на підставі яких суми податку на додану вартість включені ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» до складу податкового кредиту у відповідному періоді. 
Також, зважаючи на не доведення факту порушення позивачем термінів реєстрації податкових накладних, податковий орган неправомірно застосував штрафні санкції, встановлені податковим повідомленням-рішенням від 07.05.2019 № 00001371400. 
Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.05.2019 № 0001361400, яким ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість позивач зазначає, що податковий орган дійшов до помилкових висновків щодо заниження позивачем  податку на додану вартість, оскільки висновки Акту перевірки у цій частині спростовуються первинними документами, які відображають реальність господарських операцій позивача з контрагентами, та є підставою для формування даних податкового обліку платника податків. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 червня 2020 року у задоволенні адміністративного позову - відмовлено.
Позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати вказане судове рішення та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги - задовольнити.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ТОВ «Керамік-Прилуки» є виробником цегли, у виробництві якої використовувався газ, який фактично спожило товариство.
При цьому, апелянт звертає увагу, що в основу оскаржуваного рішення судом першої інстанції не було покладено ні вироку суду, ні судового рішення про притягнення до відповідальності контрагента позивача - ТОВ «Енержі Трейд Груп».
Крім того, апелянт вказує, що відповідачем не надано до суду жодних доказів того, які б підтверджували неправомірність нереєстрації податкових накладних при виникнення податкових зобов`язань при здійснення операцій, що не є господарською діяльністю позивача.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідачем зазначено, що позивачем не наведено підстав, які б спростовували висновки, викладені в Акті перевірки від 08.04.2019 № 243/14/30254530, тому апеляційна скарга є безпідставною.
Перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» 15.01.1999 зареєстроване в якості юридичної особи та взято на податковий облік з 05.02.1999, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.34-41).
Головним управлінням Державної податкової служби у Чернігівській області відповідно до підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, підпункту 20.1.4 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України, проведена документальна позапланова виїзна перевірка ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податку на додану вартість за період з 01.03.2016 по 31.12.2018 та податку на прибуток за період з 01.01.2016 по 31.12.2018, за результатами якої складено Акт від 08.04.2019 № 243/14/30254530 (а.с.8-28).
Так, вказаною перевіркою встановлені порушення ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки»:
- пп.134.1 п.134.1 ст.134, п.135.1 ст.135 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на прибуток в періоді, що перевірявся на загальну суму 944504 грн, в тому числі за 2016 рік у сумі 208984 грн, за 2018 рік у сумі 735520 грн;
- п.185.1 ст.185 п.198.1, п.198.3, 198,5 ст.198, п.201.10 ст.201 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 707927 грн, в тому числі за серпень 2016 року на суму 48226 грн, вересень 2016 року на суму 68328 грн, листопад 2016 року на суму 19967 грн, грудень 2016 року на суму 261614 грн, червень 2017 року на суму 70157 грн, липень 2017 року на суму 56779 грн, серпень 2017 року на суму 71241 грн, вересень 2017 року на суму 73179 грн, жовтень 2017 року на суму 1841 грн, листопад 2017 року на суму 2646 грн, грудень 2017 року на суму 2106 грн, січень 2018 року на суму 2838 грн, лютий 2018 року на суму 2500 грн, березень 2018 року на суму 2167 грн, квітень 2018 року на суму 517 грн, серпень 2018 року на суму 8440 грн, вересень 2018 року на суму 11744 грн, жовтень 2018 року на суму 2617 грн, листопад 2018 року на суму 134 грн, грудень 2018 року на суму 886 грн;
- п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу України - не реєстрація податкових накладних.
На підставі вказаного акту перевірки податковим органом 07.05.2019 прийнято податкові повідомлення-рішення:
1) № 0001351400, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 1180630,00 грн (а.с.32);
2) № 0001361400, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) в розмірі 884908,75 грн (а.с.29);
3) № 00001371400, яким до позивача застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 97977,50 грн (а.с.30).
Вважаючи податкові повідомлення-рішення протиправними та такими, що підлягають скасуванню, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» не доведено правомірності встановлених під час проведення перевірки контролюючим органом порушень, тому підстави для задоволення позовних вимог - відсутні.
Колегія суддів погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.
У силу вимог частини другої ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правовідносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема: визначають вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства, регулює Податковий кодекс України.
У силу вимог пп.14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК України - податковий кредит - це сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного періоду.
Підпунктом «а» п. 198.1, п.198.2, п.198.3 статті 198 ПК України закріплено право на віднесення сум податку до податкового кредиту у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася  раніше: дата списання  коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг; дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою п. 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду, зокрема, у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Згідно п. 198.6 статті 198 ПК України не підлягають включенню до складу податкового кредиту суми сплаченого (нарахованого) податку у зв`язку з придбанням товарів (послуг), не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями (іншими подібними документами згідно з п.201.11 ст.201 Кодексу). У разі коли на момент перевірки платника податку органом державної податкової служби суми податку, попередньо включені до складу податкового кредиту, залишаються не підтвердженими зазначеними цим підпунктом документами, платник податку несе відповідальність у вигляді фінансових санкцій, установлених законодавством, нарахованих на суму податкового кредиту, не підтверджену зазначеними цим підпунктом документами.
У силу вимог п. 201.1 статті 201 ПК України платник податку зобов`язаний надати покупцю (отримувачу) на його вимогу підписану уповноваженою платником особою та скріплену печаткою (за наявності) податкову накладну, складену за вибором покупця (отримувача) в один з таких способів: а) у паперовому вигляді; б) в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та умови реєстрації податкової накладної у Єдиному реєстрі податкових накладних. У такому разі складання податкової накладної у паперовому вигляді не є обов`язковим.
Відповідно до п. 201.10 статті 201 ПК України - податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, на вимогу покупця та є підставою для  нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
При здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний надати покупцю податкову накладну та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Законом України «Про бухгалтерський обік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні  документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Відповідно до статті 1 вказаного Закону - первинний документ - це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення.
Згідно зі статтею 9 вказаного Закону - підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Таким чином, для підтвердження включення до складу податкового кредиту сум сплаченого податку на додану вартість у складі ціни за придбаний товар (роботи, послуги), необхідні первинні документи (податкові накладні), оформлені відповідно до вимог Закону України «Про бухгалтерській облік та фінансову звітність в Україні».
При цьому, будь-які документи (у тому числі договори, накладні, рахунки тощо) мають силу первинних документів лише в разі фактичного здійснення господарської операції. Якщо ж фактичне здійснення господарської операції відсутнє, відповідні документи не можуть вважатися первинними документами для цілей ведення податкового обліку навіть за наявності всіх формальних реквізитів таких документів, що передбачені законодавством.
Тобто, для підтвердження даних податкового обліку можуть братися до уваги лише ті первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. Наявність формально оформлених (складених) первинних документів та/або сплати грошових коштів не може слугувати підставою для формування даних податкового обліку за відсутності факту придбання відповідного активу.
Як свідчать матеріали справи, у перевіряємому періоді позивач мав взаємовідносини з ТОВ «Енерджі Трейд Групп» згідно договору постачання природного газу від 10.05.2016 №П-20/2016.
У відповідності до умов вказаного договору ТОВ «Енерджі Трейд групп» (надалі Постачальник) зобов`язується поставити ТОВ «ВТФ «Керамік Прилуки» (надалі - Споживач) природний газ в обсягах і порядку, передбачених договором, а споживач зобов`язується прийняти газ та оплатити Постачальнику його вартість.
Пунктом 2.2.1 вказаного договору визначено, що обсяг газу, що має бути поставлений Постачальником підтверджується на підставі письмових оригінальних заявок Споживача, які подаються не пізніше 20 числа місяця, що передує місяцю поставки. Дані заявки є невід`ємною частиною Договору.
Однак, як вірно відзначено судом першої інстанції, на перевірку та до суду позивачем не було надано дані заявки.
Згідно з пунктом 4.4 Договору ціна, зазначена в п. 4.1 Договору, може змінюватись протягом дії Договору. Зміна ціни узгоджується Сторонами шляхом підписання додаткової угоди до цього Договору.
Пунктом 4.5 Договору встановлено, що зміна ціни природного газу, крім п.п. 4.3.2. даного Договору, визначається в додаткових угодах до даного Договору.
Разом з тим, під час проведення перевірки контролюючим органом була встановлена невідповідність ціни газу, визначена у Додаткових угодах до Договору, та актах приймання - передачі газу починаючи з 01 листопада 2016 року.
Так, відповідно до п.1 Додаткової угоди №2 від 22.09.2016 до Договору постачання природного газу від 10.05.2016 № П-20/2011 сторони домовились, що ціна на природний газ, який буде постачатися з 01 жовтня 2016 року, за 1000,0 куб. м. встановлюється в гривнях України і складає без врахування вартості податку на додану вартість (надалі - ПДВ), розподіл і постачання - 5 208,33 грн, крім того ПДВ в розмірі 20% - 1 041,67 грн. Разом за 1000 куб. м. - 6 250 грн (шість тисяч двісті п`ятдесят грн 00 коп.) з урахуванням ПДВ. 
У свою чергу, до перевірки надано акти приймання - передачі природного газу за період після 30.11.2016, в яких зазначена ціна природного газу становить за листопад 2016 року - 6583,33 грн, за грудень 2016 року - березень 2017 року - 6750 грн, за квітень 2017 - червень 2017 року - 5833,33 грн, за липень 2017 - серпень 2017 року - 6041,67 грн, за вересень 2017 року - 6750 грн, за листопад 2017 року - 7416,67 грн, за грудень 2017 року - 7916,67 грн, за січень 2017 року - 8750 грн, за лютий 2017 року - 8333,33 грн, за березень 2017 року - квітень 2017 року - 7500 грн, за листопад 2018 року - грудень 2018 року - 10625 грн.
Отже, у зазначених актах вказана різна ціна постачання газу починаючи з листопада 2016 року, втім інших Додаткових угод до Договору від 10.05.2016 № П-20/2016 платником не надано.
Окрім того, судом першої інстанції вірно звернуто увагу, що до перевірки не надано журнал обліку газу, форма якого затверджена додатком 1 до підпункту 5.2.4 Правил обліку природного газу під час його транспортування газорозподільними мережами, постачання та споживання, затверджених наказом від 27.12.2005 № 618 Міністерства палива та енергетики України та не надано акти обстеження вузла обліку газу відповідно до додатку 2 пункту 5.4 зазначених Правил.
Також, під час проведення перевірки позивачем не надано жодних документів, де були визначені показники розподілу/транспортування газу до пункту призначення та інформації щодо поставленого газу газотранспортним підприємством та акти приймання- передачі природного газу газотранспортної організації.
Таким чином, на думку колегії суддів, вказані обставини не спростовують висновків контролюючого органу про безтоварність господарських операцій позивача.
Колегія суддів приходить до висновку, що надані позивачем первинні документи носять сумнівний та неповний характер, а господарська діяльність товариства не спрямована на настання реальних наслідків.
За таких обставин, надані позивачем документи на підтвердження господарських правовідносин з таким контрагентом, не є належно оформленими первинними документами, оскільки не відповідають встановленим п. 201.1 ст. 201 ПК, частини другої ст. 9 Закону України від 16.07.1999 №996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, яке затверджено Наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88, вимогам щодо їх складення і підписання повноважною особою платника податків, тому не можуть бути належним документальним підтвердженням проведення господарських операцій та підставою для формування спірних сум валових витрат і податкового кредиту з ПДВ.
Відтак, колегія суддів вважає, що надані позивачем під час перевірки та впродовж розгляду справи первинні документи не підтверджують реальність операцій, які зумовлюють зміни в структурі активів, зобов`язань та власного капіталу суб`єкта господарювання (позивача), відтак і віднесення сум податку на додану вартість по вказаним господарським операціям до податкового кредиту є безпідставним.
При цьому, слід звернути увагу на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 18.02.2019, в рамках досудового розслідування внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №32019100000000002 від 02.01.2019, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою ст.212 КК України.
Так, к ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до акту документальної планової виїзної перевірки №507/26-15-14-02-01-14/36716332 від 06.12.2016 службові особи ТОВ «Енерджі Трейд Груп», у період 2013-2015 років, діючи в порушення чинного податкового законодавства України, шляхом безпідставного формування податкового кредиту за рахунок проведених фінансово- господарських взаєморозрахунків з ПП «Полтава-Проект-Монтаж», ТОВ «БЛП-2012» (наразі - ПП «Унтер»), ТОВ «Ремто», ТОВ «Аві Трейд», ТОВ «Компанія Редітус» (наразі - ТОВ «Комред»), ТОВ «Компанія Профторг» походження та/або виготовлення товарів, в яких взагалі відсутнє, умисно ухилилися від сплати податку на додану вартість на загальну суму 1 040 583 грн та податку на прибуток приватних підприємств на загальну суму 1 638 765 грн.
У той же час, апелянт вказує, що у матеріалах справи відсутні будь-які вироки суду щодо посадових осіб контрагента позивача, ухвал про закриття кримінального провадження і звільнення таких осіб від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, та які відповідно приписів до частини шостої статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України були б обов`язковими для адміністративного суду.
Однак, колегія суддів вважає, що статус фіктивного підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, навіть за формального підтвердження її первинними документами.
Такої ж правової позиції дотримується і Верховний Суд у своїх постановах, де зокрема зазначає, що статус фіктивного, нелегального підприємства несумісний з легальною підприємницькою діяльністю, господарські операції таких підприємств не можуть бути легалізовані навіть за формального підтвердження документами бухгалтерського обліку.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що документальне оформлення придбання ТОВ «ВТФ «Керамік Прилуки»» природного газу від «Енерджі Трейд Груп» не мали юридичного змісту та наслідків реального проведення господарських операцій, відтак, підстави для скасування податкового повідомлення-рішення № 0001361400 від 07 травня 2019 року - відсутні.
Щодо заниження позивачем податку на прибуток у перевіряємому періоді, слід відзначити наступне.
Відповідно до підпунктів 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 Податкового кодексу України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом збільшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: зменшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); збільшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Якщо відповідно до цього розділу передбачено здійснення коригування шляхом зменшення фінансового результату до оподаткування, то в цьому разі відбувається: збільшення від`ємного значення фінансового результату до оподаткування (збитку); зменшення позитивного значення фінансового результату до оподаткування (прибутку).
Згідно з пунктом 44.1 статті 44 Податкового кодексу України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування.
Платники податку, які відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» застосовують міжнародні стандарти фінансової звітності, ведуть облік доходів і витрат та визначають об`єкт оподаткування з податку на прибуток за такими стандартами з урахуванням положень цього Кодексу. Такі платники податку при застосуванні положень цього Кодексу, в яких міститься посилання на положення (стандарти) бухгалтерського обліку, застосовують відповідні міжнародні стандарти фінансової звітності.
Пунктами 6, 7 П(С)БО 16 «Витрати», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31.12.1999 № 318, встановлено, що витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені.
Витрати, які неможливо прямо пов`язати з доходом певного періоду, відображаються у складі витрат того звітного періоду, в якому вони були здійснені.
Собівартість реалізованих товарів визначається за Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 9 «Запаси», затвердженого наказом Міністерства фінансів України 20.10.1999 за № 246 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02.11.1999 за № 751/4044 (далі - П(С)БО 9 «Запаси»).
Згідно п. 11 П(С)БО 16 «Витрати» собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загально виробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
Як свідчать матеріали справи, ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» протягом перевіряємого періоду займалось виробництвом керамічної цегли.
Формування виробничої собівартості готової продукції на ТОВ «ВТФ «Керамік Прилуки» відбувається в три етапи.
Так, на першому етапі формується собівартість видобутку сировини, що обліковується на рах.232 «Дільниця видобутку сировини». 
Зокрема, за 2018 рік витрати на видобуток суглинку в кількості 8521,36 т складають 2 620 205,46 грн. У подальшому, витрати по видобутку суглинку в сумі 1 926 681,22 грн складають частину витрат по виробництву напівфабрикату сирцю.
На другому етапі формується собівартість цегли сирцю, яка обліковується на субрахунку «Дільниця формування виробів» рах.231 Виробництво». За 2018 рік витрати на виробництво сирцю в кількості 7990 шт. становлять 7138747,44 грн. Потім витрати по виробництву сирцю в сумі 7133173,18 грн складають частину витрат по дільниці випалювання керамічної цегли.
На третьому етапі формується собівартість керамічної цегли, яка обліковується на субрахунку «Дільниця випалювання виробів» рах.231 Виробництво». Собівартість по дільниці випалювання виробів за 2018 рік складає 10 577 945,76 грн.
У ході проведення перевірки на підтвердження собівартості на кожному етапі формування виробів ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» надані помісячні довідки - розрахунки калькуляції собівартості суглинків (дільниця видобутку сировини), калькуляції собівартості сирцю (дільниця формування виробів) та калькуляція собівартості цегли рядової керамічної марки МІ00 (дільниця випалювання виробів). 
У подальшому, сформовані витрати субрахунку «Дільниця випалювання виробів» рах. 231 «Основне виробництво продукції, робіт та послуг» в сумі 10566409,12 грн закриваються на рах. 26 «Готова продукція» в сумі 10 566 409,12 грн та формують виробничу собівартість готової продукції.
Виробнича собівартість керамічної цегли, яка була реалізована протягом звітного періоду, в сумі 10 910 972,31 грн (Дт.901 «Собівартість реалізації» Кт рах. 26 «Готова продукція») разом із нерозподіленими постійними загальновиробничими витратами в сумі 518 353,76 грн (Кт91 «Загальновиробничі витрати») становлять собівартість реалізованої продукції - 11 429 326,07 грн, але на рах. 79 «Фінансовий результат» списується сума 14 341 516,31 грн.
Як наслідок, ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» у Звіті про фінансові результати за 2018 рік в рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» показана суму 15869,00 грн, при цьому за даними перевірки сума становить - 11429,30 грн (різниця - 4439,70 грн).
Втім, під час проведення перевірки ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» не було надано доказів на підтвердження правомірності визначення собівартості реалізованої продукції та пояснень щодо виявлених розбіжностей.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення позивачем п.4, п.7, п.11 Положень (стандартів) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», п.44.1 ст.44, Податкового кодексу України, в результаті чого завищено рядок 2050 Звітів про фінансові результати «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» на суму 4439,70 грн.
Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у перевіряємий період між позивачем та ТОВ «Спецстрой» укладено договір поставки №18 від 01 січня 2017 року, згідно умов якого ТОВ «Спецстрой» (Продавець) зобов`язується надати послуги Покупцю (ТОВ «ВТФ «Керамік- Прилуки») консультації стосовно автоматизації бухгалтерського обліку, впровадження комплексної системи автоматизації фінансової діяльності підприємства(міс), найменування, яких вказується у Специфікації, яка є додатком до даного Договору, а Покупець зобов`язується прийняти послуги, і оплатити його вартість на умовах визначених Договором.
При цьому, укладений Договір та специфікація підписані від імені «Постачальника» - директором ТОВ «Спецстрой» ОСОБА_1 , від імені «Покупця» - також директором ТОВ «ВТФ «Керамік- Прилуки» - директором ОСОБА_1 .
Слід зазначити, що надання консультацій стосовно, автоматизації бухгалтерського обліку можливе лише при наявності на підприємстві комп`ютерної техніки (системні блоки, монітори, принтери, модеми, безперебійними та інше). 
У той же час, контролюючим органом було встановлено, що у періоді, що підлягає перевірці, на рах.10 «Основні засоби» (субрахунок 106 «Інструменти, прилади та інвентар») комп`ютерна техніка не обліковується. На рах.112 «Малоцінні необоротні матеріальні активи» - комп`ютерна техніка також не обліковується. Договорів оренди на комп`ютерну техніку товариством не надано.
Аналізуючи складений акт надання послуг від 01.08.2017 № 5, колегія суддів приходить до висновку, що до акту не надані звіти про надані послуги та виконані роботи.
Крім того, вказаний документ не розкриває змісту наданих послуг, оскільки не містить деталізованої інформації про фактично надані послуги, їх обсяг та характер строки виконання та результати здійснених заходів, а також інформації про витрати по виконаним роботам, що у свою чергу, виключає можливість як встановлення факту їх надання, так і оцінки подальшого використання спірних послуг товариства.
При цьому, слід зазначити, що ТОВ «Спецстрой» знаходиться на обліку в ГУ ДПС у Дніпропетровській області, основним видом діяльності є виробництво цегли, черепиці, та інших будівельних виробів із випаленої глини. 
Разом з тим, у товариства відсутні види діяльності із надання консультаційних послуг та посадові особи ТОВ «Спецстрой»: головний бухгалтер ОСОБА_2 та директор ОСОБА_1 одночасно є посадовими особами ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки».
Колегія суддів зазначає, що оцінка господарських операцій судом під час розгляду справ, що виникають з податкових відносин, змісту господарських операцій може здійснюватися і окремо від застосування положень про цивільні правочини чи господарські зобов`язання.
Презумпція дійсності, притаманна цивільним правочинам, не може бути автоматично поширена на реальність господарських операцій.
Отже, якщо цивільні правочини є сферою приватного права й можуть розглядатися лише з урахуванням норм Цивільного та Господарського кодексів, то господарські зобов`язання підприємства повинні оцінюватися, передусім, з огляду на норми податкового законодавства. При цьому дотримання норм цивільного чи господарського права не означає автоматично реальності вчинення господарської операції. Якщо певна господарська операція не відбулася чи відбулася не за тим її змістом, який відображений в укладених платником податку договорах, це є підставою для застосування відповідних наслідків у податковому обліку.
Таким чином, аналізуючи встановлені обставини, колегія суддів вважає, що наявність у позивача документів, які відповідно до вимог Податкового кодексу України є підставою для віднесення певних сум до податкового кредиту (акти виконаних робіт тощо) сама по собі не є підставою для їх включення до складу податкового кредиту, оскільки вказані документи свідчать про те, що господарських правовідносин у дійсності не було.
Крім того, у ході проведення документальної позапланової перевірки ТОВ «ВТФ «Керамік- Прилуки» встановлено, що даним платником податків в бухгалтерському обліку на виробництво силікатної цегли (рахунок 23 «Виробництво») проводилось списання суглинків, аргілітів, золошлаків, тирси, скопу та інших товарно-матеріальних цінностей, що обліковувались на рахунку 201 «Сировина та матеріали».
Вказані операції відображено бухгалтерським записом: Д-т 23 «Виробництво» К-т 201 «Сировина та матеріали» за період з 01.01.2016 по 31.12.2018 в сумі 14 720 478,16 грн.
На підтвердження використання в господарській діяльності вказаних товано-матеріальних цінностей, позивачем до перевірки надано наступні первинні документи: видаткові накладні, акти на списання ТМЦ, довідки-розрахунки калькуляції собівартості по дільниці формування виробів - напівфабрикату сирцю.
З аналізу калькуляції собівартості по дільниці формування виробів - напівфабрикату сирцю встановлено, що найбільший вихід сирцю досягнуто при використанні компонентів на його виробництво - лише суглинку (тільки один компонент) - більше 23 відсотків, а саме: 
-          у лютому 2017 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 1278,72 т, отримано сирцю - 296 тис. шт. (23,148%);
- у січні 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 2160,0 т, отримано сирцю - 500 тис.шт. (23,148%);
- у лютому 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 2419,0 т, отримано сирцю - 560 тис.шт. (23,150%);
- у березні 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 2505,6 т, отримано сирцю - 580 тис.шт. (23,148%);
- у квітні 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 1728,0 т, отримано сирцю - 400 тис.шт. (23,148%);
- у травні 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 3024 т, отримано сирцю - 700 тис.шт. (23,148%);
- у грудні 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 3456 т, отримано сирцю - 800 тис.шт. (23,148%).
Поряд з цим, при використанні на виробництво дозуванням суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1 вихід сирцю досягнуто більше 20 відсотків в наступних періодах: у березні 2017 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 2138 т та аргіліту в кількості - 217,18 т, отримано сирцю - 495 тис.шт. (21,018%); та у липні 2018 року на виробництво сирцю використано суглинку в кількості 3456 т та аргіліту в кількості - 361 т, отримано сирцю - 800 тис.шт. (20,959%).
Згідно наданих платником податків калькуляцій собівартості по дільниці формування виробів - напівфабрикату сирцю чітко спостерігається тенденція до зменшення виходу сирцю при перевищенні співвідношення аргіліт/сирець більше ніж 9.5:1 у вересні 2016 року, грудні 2016 року, травні 2017 року, червні 2017 року, липні 2017 року, серпні 2017 року, серпні 2018 року, вересні 2018 року.
Так, у вересні 2016 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 2981,016 т, аргіліту в кількості - 625 т, отримано сирцю - 690,05 тис.шт. (19,136%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (2981,016 т), аргіліту в кількості - 311 т, (менше на 314 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 690,0 тис. грн. Тобто, у вересні 2016 року платником використано не в господарській діяльності - 314 т аргіліту по ціні 361,12 грн на суму 113 392 грн, ПДВ - 22 678 грн.
У грудні 2016 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 1762,5 т, аргіліту в кількості - 295 т, отримано сирцю - 408 тис.шт. (19,83%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (1762,5 т) , аргіліту в кількості - 184 т, (менше на 111 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 408 тис. грн. Тобто, у грудні 2016 року платником використано не в господарській діяльності -111 т аргіліту по ціні 346,88 грн на суму 38 504 грн, ПДВ - 7 700 грн.
У травні 2017 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 4432,32 т, аргіліту в кількості - 620,50 т, отримано сирцю - 1026 тис.шт. (20,305%). 
При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (4432,32 т), аргіліту в кількості - 463 т, (менше на 157,5 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 1026 тис. грн. Тобто, у травні 2017 року платником використано не в господарській діяльності -157,5 т аргіліту по ціні 366,47 грн на суму 57 719 грн, ПДВ - 11 544 грн.
У червні 2017 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 4389,12 т, аргіліту в кількості - 814,56 т, отримано сирцю - 1016 тис.шт. (19,525%). 
При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (4389,12 т), аргіліту в кількості - 458 т, (менше на 356,56 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 1016 тис.грн. Тобто, у червні 2017 року платником використано не в господарській діяльності - 356,56 т аргіліту   по ціні 345,87 грн на суму 123 323 грн, ПДВ - 24 665 грн.
У липні 2017 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 3391,2 т, аргіліту в кількості - 685,2 т, отримано сирцю - 785 тис.шт. (19,257%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (3391,2 т), аргіліту в кількості - 354 т, (менше на 331,2 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 785 тис.грн. Тобто, в липні 2017 року платником використано не в господарській діяльності - 331,2 т аргіліту по ціні 374,73 грн на суму 124 111 грн, ПДВ - 24 822 грн.
У серпні 2017 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 3149,28 т, аргіліту в кількості - 1484,63 т, отримано сирцю - 729 тис.шт. (15,732%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (3149,28 т) , аргіліту в кількості - 329 т, (менше на 1155,63 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 729 тис. грн. Тобто, в серпні 2017 року платником використано не в господарській діяльності - 155,63 т аргіліту по ціні 353,68 грн. на суму 408 723 грн, ПДВ - 81 745 грн.
У серпні 2018 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 3888 т, аргіліту в кількості - 658 т, отримано сирцю - 900 тис.шт. (19,798%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (3888 т), аргіліту в кількості - 406 т, (менше на 252 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 900 тис. грн. Тобто, в серпні 2018 року платником використано не в господарській діяльності - 252 т аргіліту по ціні 166,67 грн на суму 42 201 грн, ПДВ - 8 440 грн.
У вересні 2018 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 2376 т, аргіліту в кількості - 600,3 т, отримано сирцю - 550 тис.шт. (18,479%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (2376 т), аргіліту в кількості - 248 т, (менше на 352,3 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 550,0 тис. грн. Тобто, у вересні 2018 року платником використано не в господарській діяльності - 352,3 т аргіліту по ціні 166,67 грн на суму 58 718 грн, ПДВ - 11 744 грн.
У жовтні 2018 року на виробництво сирцю списано суглинку в кількості - 3024 т, аргіліту в кількості - 394,5 т, отримано сирцю - 700 тис.шт. (20,477%). При дозуванні суглинку та аргіліту у співвідношенні - 9,5:1, буде використано ту саму кількість суглинку (3024 т), аргіліту в кількості - 316 т, (менше на 78,5 т) та отримано ту саму кількість сирцю - 700,0 тис. грн. Тобто, в жовтні 2018 року платником використано не в господарській діяльності - 78,5 т аргіліту по ціні 166,67 грн на суму 13 084 грн, ПДВ - 2 617 грн.
Отже, враховуючи вищевикладене, частина аргіліту, що була надлишково списана ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки» на виробництво сирцю фактично не направлена на отримання доходу, а отже, є використаною поза межами господарської діяльності.
Відтак, ТОВ «ВТФ «Керамік-Прилуки», в порушення п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України нараховано податкові зобов`язання з податку на додану вартість при використанні аргіліту не в господарській діяльності, що призвело до заниження податкових зобов`язань на загальну суму 195 955 грн, в тому числі за вересень 2016 року в сумі 22678 грн, грудень 2016 року в сумі 7700 грн, травень 2017 року в сумі 11544 грн, червень 2017 року в сумі 24665 грн, липень 2017 року в сумі 24822 грн, серпень 2017 року в сумі 81745 грн, серпень 2018 року в сумі 8440 грн, вересень 2018 року в сумі 11744 грн, жовтень 2018 року в сумі 2617 грн.
З урахуванням вищевикладеного оскаржуване податкове повідомлення-рішення від 07.05.2019 № 0001351400, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на прибуток приватних підприємств в розмірі 1180630 грн є правомірним та таким, що скасуванню не підлягає.
Щодо податкового повідомлення-рішення № 0001361400 від 07 травня 2019 року в частині не реєстрації у ЄРПН податкових накладних, колегія суддів зазначає наступне.
У силу вимог пункту 201.1 статті 201 ПК України на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України податкові накладні, отримані з Єдиного реєстру податкових накладних, є для отримувача товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Податкові накладні, які не надаються покупцю, а також податкові накладні, складені за операціями з постачання товарів/послуг, які звільнені від оподаткування, підлягають реєстрації в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Реєстрація податкових накладних та/або розрахунків коригування до податкових накладних у Єдиному реєстрі податкових накладних повинна здійснюватися з урахуванням граничних строків:
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 1 по 15 календарний день (включно) календарного місяця, - до останнього дня (включно) календарного місяця, в якому вони складені;
для податкових накладних/розрахунків коригування до податкових накладних, складених з 16 по останній календарний день (включно) календарного місяця, - до 15 календарного дня (включно) календарного місяця, наступного за місяцем, в якому вони складені.
Підтвердженням продавцю про прийняття його податкової накладної та/або розрахунку коригування до Єдиного реєстру податкових накладних є квитанція в електронному вигляді у текстовому форматі, яка надсилається протягом операційного дня.
Відсутність факту реєстрації платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних в Єдиному реєстрі податкових накладних не дає права покупцю на включення сум податку на додану вартість до податкового кредиту та не звільняє продавця від обов`язку включення суми податку на додану вартість, вказаної в податковій накладній, до суми податкових зобов`язань за відповідний звітний період.
З системного аналізу зазначених норм права вбачається, що платник податку має право на включення до податкового кредиту сум податку, сплачених ним за наслідками господарських операцій, дійсність та достовірність яких має підтверджуватися внесеними до Реєстру податковими накладними, при цьому це право платник має незалежно від часу внесення платником податку - продавцем товарів/послуг податкових накладних до Реєстру. 
Відповідно до пункту 111.2 статті 111 ПК України фінансова відповідальність за порушення законів з питань оподаткування та іншого законодавства встановлюється та застосовується згідно з цим Кодексом та іншими законами. Фінансова відповідальність застосовується у вигляді штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) та/або пені.
Так, згідно з п. 120-1.1 ст. 120-1 Податкового кодексу України порушення платниками податку на додану вартість граничного строку, передбаченого статтею 201 цього Кодексу, для реєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в Єдиному реєстрі податкових накладних (крім податкової накладної, що не надається отримувачу (покупцю), складеної на постачання товарів/послуг для операцій: які звільнені від оподаткування або які оподатковуються за нульовою ставкою) тягне за собою накладення на платника податку на додану вартість, на якого відповідно до вимог статей 192 та 201 цього Кодексу покладено обов`язок щодо такої реєстрації, штрафу в розмірі:
10 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації до 15 календарних днів;
20 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 16 до 30 календарних днів;
30 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 31 до 60 календарних днів;
40 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації від 61 до 365 календарних днів;
50 відсотків суми податку на додану вартість, зазначеної в таких податкових накладних/розрахунках коригування, - у разі порушення строку реєстрації на 366 і більше календарних днів.
Отже, допущення платником податку податкового правопорушення щодо нереєстрації податкової накладної та/або розрахунку коригування до такої податкової накладної в ЄРПН має наслідком застосування відповідальності у вигляді штрафу.
При цьому, слід враховувати, що відповідно до п. 109.1 ст. 109 ПК України податковими правопорушеннями є протиправні діяння (дія чи бездіяльність) платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб, а також посадових осіб контролюючих органів, що призвели до невиконання або неналежного виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Тобто, саме протиправність дії/бездіяльності є обов`язковою умовою для визнання такої дії/бездіяльності правопорушенням.
Таким чином, для вирішення питання про наявність/відсутність підстав для застосування до платника податку відповідальності за затримку реєстрації податкових накладних/розрахунків коригування до них (їх нереєстрацію), необхідно встановити причини, що зумовили допущення такого пропуску, та перевірити чи вчинив платник податку усі залежні від нього дії з метою належного виконання податкового обов`язку щодо своєчасної реєстрації таких документів. 
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 08.10.2019 у справі №820/3006/17 та від 21.01.2020 у справі №826/7925/16.
З матеріалів справи вбачається, що згідно Акту перевірки позивач порушив терміни реєстрації податкових накладних на загальну суму 195 955 грн, зокрема: за вересень 2016 року на суму 22678 грн, за грудень 2016 року - на суму 7700 грн, за травень 2017 року - на суму 11544 грн, за червень 2017 року - на суму 24665 грн, за липень 2017 року - на суму 24822 грн, за серпень - на суму 81745 грн, за серпень 2018 року - на суму 8440 грн, за вересень 2018 року - на суму 11744 грн, за жовтень 2018 року - на суму 2617 грн. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що у розрахунку фінансових санкцій до податкового повідомлення-рішення зазначено інформацію, згідно якої відбулось порушення термінів реєстрації таких податкових накладних, вказано період за який відбулось відповідне порушення, граничний термін реєстрації податкових наклданих, суму податкового зобов`язання, та суму фінансових санкцій.
Відтак, зазначені дані дають підстави встановити факт порушення термінів реєстрації відповідних податкових накладних.
У той же час, позивач заперечує обставини порушення граничних термінів реєстрації податкових накладних лише з підстав недоведеності податковим органом таких у діях позивача.
Так, однією з головних ознак складу податкового правопорушення є суб`єктивна сторона, яка проявляється у вині, а саме у формі умислу або необережності суб`єкта такого правопорушення (платників податків, податкових агентів, та/або їх посадових осіб). 
Тобто, податкове правопорушення визнається вчиненим умисно, якщо особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своїх дій (бездіяльності), бажала або свідомо допускала настання шкідливих наслідків таких дій (бездіяльності).
Як наслідок, податкове законодавство пов`язує право податкового органу нарахувати штраф за несвоєчасну реєстрацію податкових накладних лише із фактом такого порушення за наявності вини саме платника податків.
Аналогічний правовий висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 03 вересня 2019 року по справі №826/4215/18.
У силу вимог частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи, що позивачем жодним чином не доведено відсутність вчинення всіх передбачених законом дій, направлених на належне виконання вимог діючого податкового законодавства, зокрема реєстрації податкових накладних у визначених статтею 201.10 Податкового кодексу України строки, тому застосування до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Керамік-Прилуки» штрафних санкцій здійснено відповідачем у відповідності до вимог Податкового кодексу України, відтак оскаржуване податкове повідомлення-рішення № 0001361400 від 07 травня 2019 року не підлягає скасуванню.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують докази, досліджені та перевірені в суді першої інстанції та не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України суд,
ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-торгівельна фірма «Керамік-Прилуки»  - залишити без задоволення.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 23 червня 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                            О.М. Оксененко 

Судді                                                                          І.О. Лічевецький

                                                                                            В.П. Мельничук