УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 680/195/19
Провадження № 22-ц/4820/1781/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
19 листопада 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Гринчука Р.С., Грох Л.М., Костенка А.М.
секретар судового засідання – Дубова М.В.,
з участю ОСОБА_1 , його представника – адвоката Наталюка Н.М.,
Стандрійчук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року, суддя Яцина О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - державний реєстратор виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Петльована Альона Михайлівна про скасування запису про державну реєстрацію права власності на 2/3 частини квартири,

встановив :

В березні 2019 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом, в якому просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи свої вимоги, вказала, що їй на праві приватної власності належить 2/3 частини квартири, що за адресою: АДРЕСА_1 , інша 1/3 частина належить ОСОБА_3 . З жовтня 1994 року вона проживала з ОСОБА_1  єдиною сім`єю без реєстрації шлюбу у вказаній квартирі. У 1995 році у сторін народилась спільна дочка. У 1998 році ОСОБА_1 був зареєстрований в спірній квартирі за її згодою. Однак спільне життя з відповідачем не склалося, тому в лютому 2001 року стосунки між сторонами були припинені, а у березні 2006 року ОСОБА_1 одружився з іншою жінкою. На час звернення до суду у квартирі, крім неї, зареєстрована також її дочка, ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 , який більше одного року не проживає в квартирі, однак добровільно змінити місце реєстрації відмовляється. В той же час, будучи зареєстрованим у спірному житлі ОСОБА_1 знищує майно, яке знаходиться в квартирі, здійснив демонтаж системи опалення, вчиняє перешкоди для проживання її та членам сім`ї у вказаній квартирі шляхом встановлення своїх замків, погрожує фізичною розправою. ОСОБА_1 забезпечений власним житлом, тривалий час не є членом сім`ї ОСОБА_2 , не проживає в житловому приміщенні понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має, у зв`язку з чим просила визнати ОСОБА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
В жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд із зустрічним позовом до ОСОБА_2 , вважаючи, що остання не є власником квартири АДРЕСА_2 , запис про державну реєстрацію здійснений незаконно. Підставою для вчинення державної реєстрації права власності слугувало рішення Новоушицького районного суду від 28 квітня 1995 року. Вказав, що бувший чоловік ОСОБА_2 , ОСОБА_4 працював бригадиром у місцевому радгоспі «Мічурінський». Рішенням виконавчого комітету Новоушицької ради народних депутатів № 76 від 20 квітня 1989 року затверджено наказ радгоспу від 4 квітня 1989 року про надання квартири АДРЕСА_2 , у користування ОСОБА_4 . На його ім`я було видано ордер на вселення. Таким чином, останній разом з членами його сім`ї, набули право користування квартирою а не право власності. Рішенням Новоушицького районного суду № 2-95 від 28 квітня 1995 року позов ОСОБА_5 про зміну договору найму житлового приміщення та розподілу квартири задоволено та здійснено розподіл. Зобов`язано адміністрацію радгоспу «Мічурінський» укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму. Цим судовим рішенням не вирішувалося питання визнання права власності на квартиру або її частину, а встановлено порядок користування житлом на підставі договору найму. Згодом, на підставі поданих заяв працівниками радгоспу ОСОБА_4 та ОСОБА_1  радгоспом «Мічурінський» надано дозвіл на обмін квартирами, які обліковувалися на балансі радгоспу. В подальшому було здійснено обмін житловими квартирами, а саме кімната площею 10,8 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2 , перейшла у користування ОСОБА_1 , а квартира площею 18 кв.м. по АДРЕСА_3 перейшла у користування ОСОБА_4 . При цьому позивач за зустрічним позовом вважає, що оскільки він є законним користувачем 1/3 частини спірної квартири, тому просив суд скасувати запис № 28062600 від 19 вересня 2018 року, що вчинений державним реєстратором виконавчого комітету Кам`янець-Подільської міської ради Петльованою А.М. про реєстрацію права власності ОСОБА_5 на 2/3 частини житлової квартири АДРЕСА_2 , у зв`язку з незаконністю його вчинення. 
Рішенням Новоушицького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні зустрічного позову скасувати та задовольнити зустрічний позов.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що реєстрація права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 була здійснена без законних підстав, оскільки рішенням Новоушицького районного суду від 28 квітня 1995 року не передбачалось перехід права власності на 2/3 квартири радгоспу «Мічурінський» до ОСОБА_2 . Вказана реєстрація призводить до звуження його прав, оскільки він втратить право користування частиною спірної квартири. Також послався на неправильне вирішення судом питання розподілу судових витрат між сторонами щодо компенсації понесених ним витрат на правову допомогу. 
У відзивах на апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 вказали, що оскаржуване рішення в частині відмови зустрічного позову є законним та справедливим. Обміну житловими квартирами між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а саме кімнати площею 10,8 кв.м. у кв. АДРЕСА_2 та квартири площею 18 кв.м., що по АДРЕСА_3 не відбулося тому, що рішення виконавчого комітету Новоушицької селищної Ради № 167 від 24 квітня 1996 року, в той час як ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Таким чином, на думку  ОСОБА_3 , дане рішення немає юридичного значення, оскільки воно прийняте після смерті ОСОБА_4 .
Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали доводи апеляційної скарги. ОСОБА_2 в суді проти апеляційної скарги заперечила, підтримала рішення суду першої інстанції.
Інші учасники справи в суд не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. 
Заслухавши пояснення учасників справи та перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Враховуючи, що апелянт просив переглянути рішення суду першої інстанції лише в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про скасування запису про державну реєстрацію речового права, в силу приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом судом апеляційної інстанції не переглядається.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про права власності № 138887113 від 24 вересня 2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності, вид спільної власності - спільна часткова, на 2/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Дата державної реєстрації - 19 вересня 2018 року. Підстава виникнення права власності - рішення Новоушицького районного суду від 28 квітня 1995 року (а.с. 11).
Вказаним рішенням суду у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про зміну договору найму житлового приміщення і розподіл квартири, яке набрало законної сили, виділено ОСОБА_4 у користування в натурі в квартирі АДРЕСА_2 одну житлову кімнату площею 10,2 кв.м., тамбур 1,8 кв.м. з окремим входом та кладову площею 1,7 кв.м. Виділено ОСОБА_5 в натурі у вказаній квартирі дві жилі кімнати площею 18,4 кв.м. і 12,2 кв.м. та веранду площею 5,1 кв.м. Залишено у спільному користуванні сторін ОСОБА_5 та ОСОБА_4 кухню площею 10,9 кв.м., коридор 9,2 кв.м., ванну 2,5 кв.м., туалет 1,1 кв.м., топочну 2,8 кв.м. Зобов`язано адміністрацію радгоспу «Мічурінський» укласти з ОСОБА_5 окремий договір найму (а.с. 75-76).
Відповідно до наказу № 27-В від 21 вересня 1995 року Хмельницького обласного державно-кооперативного об`єднання садівництва та виробництва промисловості радгосп «Мічурінський» працівникам радгоспу ОСОБА_4 та ОСОБА_1 надано дозвіл на обмін житловими квартирами, які рахуються на балансі радгоспу. Зобов`язано підготувати змінені договори найму квартир (а.с. 32).
Зі змісту витягу з рішення засідання виконавчого комітету Новоушицької селищної ради народних депутатів від 24 квітня 1996 року вбачається, що виконавчим комітетом погоджено здійснення обміну жилими квартирами проведеним радгоспом «Мічурінським» між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , а саме: кімната площею 10,8 кв.м., що в квартирі АДРЕСА_2 переходить у користування ОСОБА_1 , а квартира площею 18 кв.м., що по АДРЕСА_3 переходить у користування ОСОБА_4 (а.с. 33).
Копією довідки виданої дирекцією радгоспу «Мічурінський» с. Каскада підтверджується обмін житловими приміщеннями (а.с. 34).
З даних домової книги для прописки громадян, що проживають у будинку АДРЕСА_4 , вбачається, що ОСОБА_1 прописаний за вказаною адресою з 17 жовтня 1995 року (а.с. 18-20).
Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд виходив з того, що метою звернення до суду є відновлення порушених прав особи, яка ініціює позов, а не створення умов, за яких позивачем за первісним позовом ускладнюється можливість доведення своєї правоти. ОСОБА_1 , звертаючись в суд із зустрічним позовом не довів, які його права щодо спірного житла були порушені ОСОБА_2 , у зв`язку з чим зустрічний позов не підлягає задоволенню.
Висновок суду першої інстанції є обґрунтованим з огляду на наступне.
Статтею 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Отже, об`єктом судового захисту може бути порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Тому саме порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом цього права з застосуванням відповідного способу захисту.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина 1 статті 16 ЦК України).
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.
З огляду на положення статей 15, 16 ЦК України підставою для захисту цивільного права чи охоронюваного законом інтересу є його порушення, невизнання чи оспорення. Отже, задоволення судом позову можливе лише за умови доведення позивачем обставин щодо наявності у нього відповідного права (охоронюваного законом інтересу), а також порушення (невизнання, оспорення) цього права відповідачем з урахуванням належно обраного способу судового захисту.
Вирішуючи спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Отже, необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність певного суб`єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) з боку відповідача.
Тому на позивача покладений обов`язок обґрунтувати свої вимоги поданими до суду доказами, тобто довести, що його права та інтереси порушуються, оспорюються чи не визнаються, а тому потребують захисту.
Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові (постанова Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі № 202/7415/16-ц).
Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом вірно встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем окремої кімнати в квартирі АДРЕСА_2 , загальною площею 10,8 кв.м. (а.с. 33-34). В той же час доказів не підтвердження вчинення перешкод у користуванні житлом апелянту з боку ОСОБА_2 справа не містить. 
Натомість, сам по собі факт реєстрації за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_5 , не вказує на порушення права ОСОБА_1 користуватися наданою йому кімнатою у спірній квартирі. 
При цьому слід звернути увагу на ту обставину, що постановою Хмельницького апеляційного суду від 03 грудня 2019 року у справі № 680/1004/17 за позовом ОСОБА_3 до Новоушицької сільської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування було встановлено, що ОСОБА_1 є користувачем однієї кімнати у спірній квартирі з 1996 року і зареєстрований за цією адресою. В даній справі суд апеляційної інстанції також прийшов до висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_3 права власності на кімнату житловою площею 10,2 кв.м. у квартирі АДРЕСА_2 , у зв`язку з чим було скасовано рішення Новоушицького районного суду від 23 березня 2018 року, яким позов ОСОБА_3 було задоволено. Таким чином, реєстрація за ОСОБА_3 01.06.2018 року права власності на 1/3 частину спірної квартири на підставі рішення Новоушицького районного суду від 23 березня 2018 року у справі № 680/1004/17 не має правового підґрунтя. 
Оскільки 1/3 частина спірної квартири не належить на праві власності ні ОСОБА_2 , ні будь-якій іншій особі, тому підстав стверджувати про порушення права ОСОБА_1 на користування житлом не вбачається. 
Установивши відсутність у позивача за зустрічним позовом суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд правомірно ухвалив рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. 
На спростування висновків суду першої інстанції апелянт не навів доводів щодо того, які саме його права як користувача були порушені реєстрацією за ОСОБА_2 права власності на 2/3 частини спірної квартири. 
Щодо доводів апеляційної скарги про не вирішення судом першої інстанції питання розподілу між сторонами судових витрат на правничу допомогу адвоката, то це питання підлягає вирішенню судом першої інстанції в порядку ст. 270 ЦПК України, шляхом ухвалення додаткового рішення. 
Не спростовують висновків суду також й інші доводи апеляційної скарги. 
У зв`язку з залишенням без задоволення апеляційної скарги та залишенням без змін рішення суду першої інстанції, правових підстав для розподілу судових витрат між сторонами в порядку ст. 141 ЦПК України не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд, 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Новоушицького районного суду Хмельницької області від 16 вересня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 листопада 2020 року. 

Судді:        Р.С. Гринчук 

       Л.М. Грох

                                                                       А.М. Костенко