22-ц/804/3167/20 
                                                                                242/1816/20 
                                               
Головуючий у 1-й інстанції Черков В.Г. 
Суддя-доповідач: Попова С.А.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2020 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:   
головуючого судді      Попової С.А.,
суддів                           Зайцевої С.А., Пономарьової О.М., 
за участю секретаря    Галстяна Г.Г.,  
розглянувши в порядку спрощеного провадження  
апеляційну скаргу ОСОБА_1    
на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 серпня 2020 року, ухвалене у складі судді Черкова В.Г., повний текст рішення складено 17 серпня 2020 року,
по цивільній справі
за позовом ОСОБА_1   
до ОСОБА_2 
про стягнення заборгованості за оренду квартири, упущеної вигоди, комунальних платежів та матеріальної шкоди,

     В С Т А Н О В И В:
1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , посилаючись на наступні обставини.
19.01.2019 між позивачем, як орендодавцем, і відповідачем, як орендарем, було укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 . За умовами договору ним було отримано 4000грн орендної плати та 4000грн страхової суми. 
13.04.2019 було проведено розрахунок за оренду квартири та комунальні посуги за березень 2019 року. Більше коштів на сплату оренди та комунальних платежів від орендаря не отримував. Внаслідок цього був вимушений сплачувати комунальні платежі за тепло, воду та газ за квітень 2019  року замість орендаря. 
07.05.2019 він дізнався, що відповідач, маючи до нього матеріальні претензії, вивіз речі, проте ключі від квартири не повернув. 08.05.2019 орендарем складено акт про засвідчення обставин вивільнення квартири 27.04.2019, який він отримав 11.05.2019.
15.06.2019 позивач замінив дверні замки у квартирі, на що витратив 1150грн, а 07.08.2019 він уклав новий договір оренди квартири з іншою особою. До цього часу він самостійно сплачував комунальні послуги. 
Просив стягнути з відповідача заборгованість по орендній платі за договором і за комунальними платежами в сумі 17574,93грн (період з квітня 2019 року по липень 2019 року включно за 4 місяці), майнову шкоду в розмірі вартості робіт з заміни замків вхідних дверей - 1150грн, а також компенсувати за рахунок відповідача понесені витрати з оплати судового збору у розмірі 840,80грн.

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 (а.с. 61-67) вказує на хронологію подій, пов`язаних із його намаганням узгодити розірвання договору і вивільнення квартири та неприбуття орендодавця на узгоджену дату і час. Додає контррозрахунок проти позовних вимог, вказуючи, що сума боргу була предметом розгляду у іншій справі № 234/11251/19, і де ОСОБА_1 підтвердив відсутність заборгованості з орендної плати та комунальними платежами (а.с. 68-70).
Зазначає, що судовим рішенням по іншій справі № 234/11251/19 встановлено, що договір оренди квартири № 10 припинено 27.04.2019, у зв`язку з чим припинені і зобов`язання за цим договором, а тому власник квартири ОСОБА_1 з цього часу має самостійно оплачувати комунальні послуги - вимога про стягнення плати за користування житлом за три місяці з розрахунку 4000грн на місяць суперечить умовам договору і ч. 1 ст. 825 ЦК України. Позивачем незрозуміло тлумачаться висновки суду по іншій справі, зокрема, позивач вказує на встановлення судом факту припинення договору, але чомусь він вимагає стягнення послуг і після припинення договору; вказує, що судом встановлено факт неповернення ключів, але не враховуються дії за пропозицією зафіксувати факт повернення ключів.  
Крім того, вважав не доведеними майнові збитки позивача і упущену вигоду. Позивач, попри пропозиції орендаря в СМС-повідомленнях, не здійснив жодної дії, спрямованої на отримання ключів. Позивачем не доведено складу порушення орендаря: його протиправних дій, факту завдання шкоди, причинно-наслідкового зв`язку. Новий договір від 07.08.2019 не доказом неможливості укласти договір на таких саме умовах, бо умови в ньому відмінні від того договору, що укладений був із ним 19.01.2019. 

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 серпня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оренду квартири, упущеної вигоди, комунальних платежів та матеріальної шкоди, відмовлено. 

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не надано беззаперечних доказів обставин, викладених у позовній заяві. Так, суд виходив з положень вимог ч. 1 ст. 825 ЦК України, якою унормовано право наймача відмовитись від договору найму у будь-який час і його обов`язок письмово попередити про це наймодавця, а також змісту рішення суду першої інстанції і постанови апеляційного суду у іншій справі № 234/11251/19, яким визнано припиненим договір оренди між сторонами з 27.04.2019 зі стягненням з орендодавця ОСОБА_3 на користь орендаря ОСОБА_2 страхової суми за договором оренди у розмірі 1576,90грн, якими фактично підтверджено відсутність заборгованості ОСОБА_2 з оплати коштів за оренду жилого приміщення та комунальних послуг, які орендар повинен сплачувати самостійно з моменту розірвання договору, тобто з 28.04.2019. Суд вважав не доведеними вимоги щодо упущеної вигоди, бо позивачем надано лише новий договір оренди від 07.08.2019 з іншим орендарем. За недоведенням вини орендаря ОСОБА_2 у спричиненні майнової шкоди на суму вартості робіт з заміни дверей в розмірі 1150грн, відсутні підстави для відшкодування такої шкоди за рахунок відповідача. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В  апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Апеляційна скарга (а.с. 120-125) вмотивована викладенням хронології подій, зокрема, отримання 07.05.2019 відомостей про те, що орендар ОСОБА_2 вивіз із квартири речі, а ключі не повернув з мотивів матеріальних претензій до нього, як орендодавця, а 11.05.2019 отримав від орендаря вимогу, розрахунок та акт; а 15.06.2019 він замінив двірні замки на нові, втративши 1150грн (1000грн – вартість замків і 150грн – вартість роботи з їх заміни); 07.08.2019 уклав новий договір оренди із іншою особою. 
Посилався на постанову апеляційного суду від 14.04.2020 у справі 234/11251/19, що дала змогу звернутися до суду із даним позовом про стягнення заборгованості по орендній платі в розмірі 17574,9грн і відшкодування майнової шкоди 1150грн. 
Суд в оскаржуваному рішенні помилково вбачив у рішенні по іншій справі факт відсутності у орендаря заборгованості по оренді і комунальним послугам і факт припинення договору оренди з 27.04.2019. 
Посилання суду на те, що він як орендодавець не мав претензій до орендаря, як обставина, що він винен орендарю страхову суму в сенсі п.п 16, 17, 21 договору оренди, що суд вбачив у незаявленні ним зустрічного позову, є безглуздими, враховуючи той факт, що строк позовної давності не сплив. 
Висновок суду про недоведення вимог про стягнення майнової шкоди суперечить обставинам справи. 
Суд обґрунтовуючи відмову у задоволенні позову посилається на приписи ч. 2 ст. 782 ЦК України, яка не стосується спірних правовідносин. Натомість суд не врахував положень ст.ст. 22, 623, 825 ЦК України і обставини звільнення помешкання орендарем без попередження. 

У відзиві на апеляційну скаргу (а.с. 148-151, 155-162) ОСОБА_2 вказує аналогічні доводи, що і у змісті його відзиву на позовну заяву, зокрема викладає свою версію хронологію подій, пов`язаних із його намаганням узгодити розірвання договору і вивільнення квартири та неприбуття орендодавця на узгоджену дату і час. 
Позивач не довів наявності умов, за яких за положеннями ч. 1 ст. 825 ЦК України наймодавець вправі від нього вимагати плати за користування житлом за три місяці, а саме ту обставину, що він не міг укласти новий договір на тих самих умовах з іншою особою. Ця квартира з урахуванням збільшення населення, в тому числі за рахунок тимчасово переміщуваних осіб, працівників чисельних органів державної влади, переведених з непідконтрольної території, здається у строк від однієї до семи діб. Протягом майже місяця позивач і не намагався розмістити оголошення на ОЛХ про вільну квартиру для подальшої оренди. 
Позивач, наводячи судові рішенні по іншій справі між сторонами № 234/11251/19 робить власні і незрозумілі висновки, не вказує, які дії ним було вжито для отримання ключів; цитує встановлений судом факт припинення договору оренди 27.04.2019, але чомусь намагається стягнути заборгованість по орендній платі і після припинення договору, що має робити сам власник; робить необґрунтоване посилання про вимушеність заміни дверних замків. 
Представлений позивачем новий договір від 07.08.2019 не є доказом неможливості укласти договір на таких саме умовах, бо умови в ньому відмінні від того договору, що укладений був із ним 19.01.2019. 
Зазначає, що судовим рішенням по іншій справі № 234/11251/19 встановлено, що договір оренди квартири АДРЕСА_2 припинено 27.04.2019, у зв`язку з чим припинені і зобов`язання за цим договором, а тому власник квартири ОСОБА_1 з цього часу має самостійно оплачувати комунальні послуги - вимога про стягнення плати за користування житлом за три місяці з розрахунку 4000грн на місяць суперечить умовам договору і ч. 1 ст. 825 ЦК України. Позивачем незрозуміло тлумачаться висновки суду по іншій справі, зокрема, позивач вказує на встановлення судом факту припинення договору, але чомусь він вимагає стягнення послуг і після припинення договору; вказує, що судом встановлено факт неповернення ключів, але не враховуються дії за пропозицією зафіксувати факт повернення ключів.  
Крім того, вважав не доведеними майнові збитки позивача і упущену вигоду, бо не доведено складу порушення орендаря: його протиправних дій, факту завдання шкоди, причинно-наслідкового зв`язку – витрати позивача не є завданими, а є його власними витратами, не погодженими сторонами.  Саме відповідач був ініціатором  смс-повідомленнях повернути власникові ключі.

Процедура розгляду справи апеляційним судом
Враховуючи положення ч. 1 ст. 368  ЦПК України, розгляд даної справи здійснюється в порядку спрощеного провадження. 
Справа розглядається у відсутність повідомлених належним чином про дату і час розгляду справи позивача ОСОБА_1 і відповідача ОСОБА_2 (а.с. 140-144), неявка яких в силу ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом
Як встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, 19.01.2019 між ОСОБА_1 (орендодавець) і ОСОБА_2 (орендар) укладено договір оренди квартири АДРЕСА_1 , на умовах строковості до 18.12.2019 і щомісячної орендної плати 4000грн і сплати комунальних платежів. Крім того, за умовами договору орендатор вніс 4000грн страхової суми, що підлягає поверненню у разі відсутності заперечень з боку орендодавця. Квартира передана орендарю у задовільному для проживання стані за актом-приймання житлового приміщення від 19.01.2019  (а.с. 8, 9). 
За змістом акту від 08.05.2019, складеного за ініціативою орендаря, відповідач ОСОБА_2 звільнив квартиру 27.04.2019; орендодавець ОСОБА_1 не прибув для оформлення повернення орендованої квартири. За змістом акту ключі залишилися у орендаря (а.с. 16).
За товарним чеком від 15.06.2019, представленим суду ОСОБА_1 , вартість замка та дверної ручки складає 1000грн (а.с. 17). 
ОСОБА_1 представлено оплачені квитанції за комунальні послуги по його власній квартирі: газопостачання за квітень 2019  -  247,91грн, водопостачання за квітень 2019 -  192,56грн, теплова енергія у гарячій воді  -  453,85грн,  електроенергія - 82,80грн та 241,20грн, квартплата за січень 2019 р. - 278,25грн, квартплата за травень 2019 - 278,25грн, плата за послуги управління за липень 2019 -  577,96грн. (а.с. 20-21, 25-28).
07.08.2020 позивачем укладено новий договір оренди з іншою особою (а.с. 22зв-24). 
Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 25.11.2019 у справі № 234/11251/19 у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору найму житла, стягнення заборгованості та відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовлено. Вимоги позивача про стягнення майнової шкоди та відшкодування моральної шкоди суд вважав безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Разом з тим, суд констатував, що за ініціативою орендаря відбулося розірвання договору оренди квартири (а.с. 29-33). 
Постановою апеляційного суду від 14 квітня 2020 року у справі 234/11251/19 (провадження № 22-ц/804/1282/20) апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково: стягнуто з орендодавця на користь орендаря залишок страхової суми в розмірі 1576,90грн. При цьому, колегією суддів апеляційного суду схвалено висновки суду першої інстанції про те, що вимоги орендрая ОСОБА_2 про розірвання договору оренди квартири з 27.04.2019 року задоволенню не підлягають, з тієї підстави, що орендар скористався своїм правом, наданим частиною 1 статті 825 ЦК України, у будь-який час відмовитися від договору найму в односторонньому порядку без дотримання вимоги цієї статті письмово попередити про це наймодавця за три місяці, зважаючи на те, що сторони не узгодили порядок розірвання договору за взаємною згодою, та з моменту звільнення позивачем приміщення квартири договір вважається розірваним в односторонньому порядку. Апеляційний суд вважав обґрунтованими вимоги про стягнення заборгованості за договором найму житла (страхової суми) частково – у розмірі 1576,90грн (за мінусом повернутих в позасудовому порядку орнедодавцем орендареві частки страхової суми - 2039,75грн), виходячи з положень у п.п. 16, 17 договору оренди, обсягу внесеної орендатором страхової суми 4000грн, яка за п. 21 договору підлягає поверненню орендатору в момент його виїзду, якщо не має претензій зі сторони орендодавця.  (а.с. 34-38).

2. Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вивчивши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Згідно з ч. 1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.
За змістом ч. 3 ст. 815, ч.ч. 1, 3 ст. 820 ЦК України наймач зобов`язаний своєчасно вносити плату за житло. Наймач зобов`язаний самостійно вносити плату за комунальні послуги, якщо інше не встановлено договором найму. Розмір плати за користування житлом встановлюється у договорі найму житла. Наймач вносить плату за користування житлом у строк, встановлений договором найму житла.
Договір найму житла укладається на строк, встановлений договором (ч. 1 ст. 821 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 825 ЦК України наймач житла має право за згодою інших осіб, які постійно проживають разом з ним, у будь-який час відмовитися від договору найму, письмово попередивши про це наймодавця за три місяці. Якщо наймач звільнив помешкання без попередження, наймодавець має право вимагати від нього плату за користування житлом за три місяці, якщо наймодавець доведе, що він не міг укласти договір найму житла на таких самих умовах з іншою особою. Наймач має право відмовитися від договору найму житла, якщо житло стало непридатним для постійного проживання у ньому.
Відповідно до положень в п.п. 16, 17 договору оренди між сторонами від 19.01.2019: при розірванні договору з вини орендодавця, останній зобов`язаний повернути плату за оренду квартири та користування всім майном, за мінусом строку мешкання орендатора в квартирі з моменту укладення до моменту розірвання договору. При розірванні договору достроково з вини або ініціативи орендатора гроші не повертаються.  
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, аргументам сторін та наданим доказам дав належну оцінку. Суд правильно застосував матеріальний закон, вимоги ст.ст. 89, 263-264 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача орендної плати і комунальних платежів за межами припинених між сторонами 27.04.2019 договірних відносин  з ініціативи орендаря загалом в сумі 17574,93грн, недоведеність вимог щодо спричинення позивачеві майнової шкоди, пов`язаної зі встановленням нових дверних замків, відповідачем.  
При цьому, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції врахував встановлені у іншій цивільній  справі між тими самими сторонами № 234/11251/19 обставини, які мають преюдиційне значення в контексті ч. 4 ст. 82 ЦПК України, зокрема, факт припинення договору оренди з ініціативи орендаря ОСОБА_2 27.04.2019. Також у вказаній справі судами першої і апеляційної інстанції враховано дії орендодавця, який не прибув в обумовлений  час у квітні 2019 року для фіксації оформлення вивільнення квартири орендарем,  пославшись на зайнятість по роботі (цих обставин не спростовано ОСОБА_1 і у даній справі в даній справі № 242/1816/20  за його позовом). 
Суд апеляційної інстанції у іншій справі № 234/11251/19 вирішив питання з розрахунками по орендній платі і поверненні страхової суми між сторонами. Так, у вимозі ОСОБА_2 від 08.05.2019 (а.с. 15) виведена сума боргу орендодавця по неповернутій страховій сумі 3616,65грн, що за мінусом повернутих йому ОСОБА_1 17.05.2019 на картковий рахунок частково в позасудовому порядку 2039,75грн (а.с. 34зв), становить різницю 1576,90грн. Саме цю суму, як залишок страхового внеску, який мав бути повернутий орендареві за відсутності обгрунтованих і доведених претензій орендодавця до орендаря (п. 21 договору оренди), було стягнуто за постановою апеляційного суду від 14.04.2020. І такий взаєморозрахунок укладається в межі обумовлених сторонами договору в п. 16, 17 положень. 
Враховуючи викладене, відсутні підстави для учинення і в даній справі № 242/1816/20 повторно розрахунків та здійснення по суті ревізії визначених у вищезгаданій постанові апеляційного суду від 14.04.2020 прав і обов`язків сторін та обсягу їх майнової відповідальності. 
Крім того, заявлені вимоги про стягнення орендної плати і комунальних платежів поза межами припинених між сторонами 27.04.2019 внаслідок розірвання договору оренди в порядку ч. 1 ст. 825 ЦК України відносин не ґрунтуються на вимогах закону.   
Що стосується вимог про відшкодування позивачеві за рахунок відповідача майнової шкоди, що полягає у понесених витратах на придбання і встановлення нових дверних замків загалом в сумі 1150грн, то колегія суддів погоджується із висновками суду про недоведення у діях орендаря ОСОБА_2 цивільно-правового порушення і виникнення в нього деліктного зобов`язання, а саме складових делікту: факту неправомірності дій відповідача, факту заподіяння позивачу майнової шкоди цими діями відповідача та причинного зв`язку між діями відповідача і негативними наслідками, що настали для позивача.  
Так, орендодавець ОСОБА_1 , відмовившись прийняти належне виконання, запропоноване орендарем (прийняття ключів і пропозицію заактувати факт передачі квартири власникові), не вчинив дій, що випливають із суті зобов`язання оренди, не навівши докази наявних в нього перешкод об`єктивного і непереборного характеру. Отже, орендодавцеь в контексті ст. 613 ЦК України допустив прострочення кредитора, внаслідок чого відстутні підстави для покладення на орендаря майнової відповідальності у вигляді компенсації позивачеві витрат на придбання і встановлення нових дверних замків. 
До того ж, як не спростовано, комплект ключів був повернутий ОСОБА_2 . ОСОБА_1   в судовому засіданні по іншій справі 10.10.2019 (а.с. 111зв.).  
Колегія суддів погоджується, як із слушними в даній частині, запереченнями відповідача з приводу того, що заявлені ОСОБА_1 витрати не є вимушеними витратами власника квартири, до яких підштовхнув його орендар. Ризик таких витрат у конкретних спірних правовідносинах несе сам власник. 
Посилання в тексті оскарженого рішення на приписи ч. 2 ст. 782 ЦК України не призвело до неправильного вирішення спору. 
Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Ніяких нових обставин, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли вплинути на правильність висновків суду не виявлено і стороною позивача не надано таких нових доказів до суду апеляційної інстанції. Порушень норм процесуального права, які могли призвести до неправильного вирішення справи, або тих, що є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.
За таких обставин, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, як ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права та обґрунтоване наявними у справі доказами, – залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України,  

                   П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Селидівського міського  суду  Донецької області від 17 серпня 2020 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено 12 жовтня 2020 року. 

Судді:                                                                         С.А.Попова

С.А.Зайцева

     О.М.Пономарьова