Ухвала
 
25 листопада 2020 року
м. Київ
 
справа № 554/4486/17
провадження № 61-14630ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Русинчука М. М. розглянувшикасаційну скаргу ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на ухвали Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2020 року та від 20 лютого 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальним майном міста Полтави про визнання незаконними розпорядження про видачу свідоцтва про право власності на житло та скасування свідоцтва,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 26 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано незаконними розпорядження відділу приватизації житла Управління житлово-комунального господарства міста Полтави про видачу свідоцтва про право власності на житло і свідоцтво про право власності на житло, скасовано свідоцтво про право власності на житло.
Відповідач Управління майном комунальної власності міста Полтави та особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_3 не погоджуючись з вказаним рішенням, оскаржили рішення суду першої інстанції до апеляційного суду.
Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2020 року та від                                        20 лютого 2020 року заявникам поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду одну касаційну скаргу у якійпросить скасувати зазначені ухвали та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Ухвалою Верховного Суду від 24 листопада 2020 року касаційну скаргу в частині оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року повернуто ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у зв'язку з тим, що не були усунуті її недоліки у встановлений судом строк відповідно до вказівок в ухвалі суду про залишення скарги без руху.
Відповідно до частини першої та другої статті 406 ЦПК України ухвали судів першої та апеляційної інстанцій можуть бути оскаржені в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктами 2, 3 частини першої статті 389 цього Кодексу. Скарги на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду першої інстанції чи постанови суду апеляційної інстанції, включаються до касаційної скарги на відповідне рішення чи постанову. У разі подання касаційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення чи постанови суду, суд повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.
У пункті 3 частини першої статті 389 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Оскільки касаційна скарга в частині оскарження постанови Полтавського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року повернута особі, яка її подала, касаційну скаргу в частині оскарження ухвал цього ж суду апеляційної інстанції від 14 січня 2020 року та від 20 лютого 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження і відкриття апеляційного провадження відповідно до положень статті 406 ЦПК України також належить повернути у зв`язку з тим, що з огляду на приписи пункту 3 частини першої статті 389 цього Кодексу вони не можуть бути оскаржені (бути предметом касаційного перегляду окремо від постанови суду апеляційної інстанції).
Керуючись статтями 260, 389, 406 ЦПК України Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ: 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану його представником ОСОБА_2 , на ухвали Полтавського апеляційного суду від 14 січня 2020 року про поновлення строку на апеляційне оскарження та від                          20 лютого 2020 року про відкриття апеляційного провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління комунальним майном міста Полтави про визнання незаконними розпорядження про видачу свідоцтва про право власності на житло та скасування свідоцтва повернути скаржникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                            М. М. Русинчук