Справа № 308/9782/19

П О С Т А Н О В А
Іменем України

       17 листопада 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючого: Джуги С.Д.
суддів: Собослоя Г.Г., Бисаги Т.Ю.
участю секретаря судового засідання: Волощук В.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області на ухвалу Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року у складі судді Бедьо В.І., у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Роман Владислава Яношевича,-
в с т а н о в и в :
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася в суд із скаргою на дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я., стягувач: ОСОБА_2 , згідно в якій просила: визнати протиправними дії головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. та скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. від 24.07.2019 року ВП № 54231802 в частині стягнення з неї виконавчого збору; визнати протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. від 30.07.2019 року ВП № 59277122 про відкриття виконавчого провадження з виконання постанови головного державного виконавця Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. від 24.07.2019 року ВП № 54231802 про стягнення з неї виконавчого збору.
В обґрунтування скарги заявник вказує, що 12.08.2019 року вона отримала рекомендоване поштове відправлення, в якому містився лист головного державного виконавця Роман В.Я. за вих. № 46427 від 30.07.2019 року про відкриття виконавчого провадженням, за змістом якого зрозуміла, що державним виконавцем Роман В.Я. 30.07.2019 року відкрито виконавче провадження на виконання постанови № 54231802 від 24.07.2019 року, винесеної при її примусовому виконанні. До листа не було додано один документ – постанову про відкриття виконавчого провадження № 59677122. 13.08.2019 року, при ознайомленні з матеріалами виконавчого провадження № 54231802 та № 59677122 їй стало відомо про ухвалення державним виконавцем Роман В.Я.: 24.07.2019 року постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженій № 54231802, на виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/3936/16-ц; 30.07.2019 року постанови про відкриття виконавчого провадження № 596677122 по примусовому виконанню постанови № 54231802, виданої 24.07.2019 року. Вважає, що при ухваленні вказаних постанов державний виконавець діяв протиправно, відповідно ухвалені ним вищевказані постанови є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Зазначає, що 20.06.2017 року Ужгородським міськрайонним судом видано виконавчий лист у судовій справі № 308/3936/16-ц, яким її зобов`язано усунути ОСОБА_2 перешкоди у вихованні, спілкуванні, побаченнях та особистих зустрічах з: донькою ОСОБА_3 , 2011 р.н. (на день видання виконавчого листа 6 років); та сином ОСОБА_4 , 2014 р.н. (на день видання виконавчого листа 3 роки). Визначено способи участі ОСОБА_2 шляхом: надання періодичних побачень кожного першого та третього тижня місяця, у дні народження, дітей, батька та святкові дні, з ночівлею з п`ятниці до неділі без участі матері; щороку з 15.08 по 30.08 та 25.12 по 05.01 для спільного рекреаційного відпочинку без участі матері. Тобто, виконати дане рішення одноразово неможливо, зобов`язання за ним носять індивідуальний, періодичний та довгостроковий характер. Вказаний виконавчий лист ОСОБА_5 передано на виконання до ДВС та головним державним виконавцем Роман В.Я. відкрито виконавче провадження № 54231802. Постанову про відкриття виконавчого провадження № 54231802 вона не отримувала. В матеріалах, цього ж виконавчого провадження знаходиться постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № 54231802 від 24.07.2019 року, на виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду № 308/3936/16-ц. За змістом постанови від 24.07.2019 року, про існування якої вона довідалася 13.08.2019 року, державний виконавець вважає, що з неї слід стягнути виконавчий збір у сумі 8346 грн. Не направляючи постанову від 24.07.2019 року на її адресу 30.07.2019 року державний виконавець відкриває виконавче провадження № 59677122, на виконання ухваленої ним вищевказаної постанови про стягнення цього ж виконавчого збору щодо виконання того ж виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду у судовій справі № 308/3936/16-ц.
Дії державного виконавця вважає протиправними, а ухвалені ним постанови незаконними та такими, що підлягають скасуванню у зв`язку з тим, що державний виконавець не здійснював жодних примусових дій на виконання виконавчого листа Ужгородського міськрайонного суду. Наголошує на тому, що обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору є: фактичне виконання судового рішення; вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень. За своїм змістом виконавчий збір є своєрідною винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення, за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення. Вказує, що рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19.05.2017 року, на виконання якого видано виконавчий лист, що є предметом виконання ДВС, є рішенням немайнового характеру. Порядок виконання таких рішень передбачений розділом VIII Закону України «Про виконавче провадження». Положення Закону, що визначають порядок виконання рішень немайнового характеру, які не можуть бути виконані, без участі боржника, не передбачають вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання рішення та, як наслідок, стягнення з боржника виконавчого збору. Виконати рішення Ужгородського міськрайонного суду в частині усунення перешкод у вихованні, побаченнях та спілкуванні з дітьми може лише вона. Жодних перешкод у виконанні рішення суду вона не чинила, ОСОБА_5 мав можливість у будь-який час, визначений судом спілкуватися з дітьми. В матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які докази примусового виконання державним виконавцем Роман В.Я. виконавчого листа, виданого на виконання рішення суду. Крім того, в матеріалах виконавчого провадження, з яким вона ознайомилася, відсутні докази, які б свідчили про реалізацію заходів примусового виконання рішення, передбачених ст. 10 Закону.
З врахуванням наведеного заявник просив поновити строк для звернення до суду із скаргою та задовольнити подану скаргу.
Ухвалою Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року подану заяву задоволено.
Не погоджуючись із ухвалою, Ужгородський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі,посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скаргу мотивує тим, що суд не врахував положень ст.ст.37,40 Закону України «Про виконавче провадження» та безпідставно визнав дії держаного виконавця протиправними; крім того, зазначено, що дана скарга не підлягала розгляду в порядку цивільного судочинства. 
Апелянт в судове засідання не заявився, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлений. Справа на підставі ст. 372 ЦПК України розглянута у його відсутності.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.
Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.
Встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.05.2017 року (справа № 308/3936/16-ц), що набрало законної сили, серед іншого, задоволено частково збільшені позовні вимоги зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору – орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про усунення перешкод в спілкуванні з дітьми та їх вихованні, визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з дітьми. Ухвалено зобов`язати ОСОБА_1 усунути ОСОБА_2 перешкоди у вихованні, спілкуванні, побаченнях та особистих зустрічах з донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Визначити такі способи участі ОСОБА_2 у спілкуванні та вихованні доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом надання побачень та спілкування з дітьми в наступні дні: кожного заступлення ОСОБА_1 у нічну зміну з 19:00 год. до 08:00 год. наступної доби з ночівлею доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька дітей – ОСОБА_2 без присутності матері дітей – ОСОБА_1 ; кожного першого та третього тижня місяця з 17:30 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі з ночівлею доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за місцем проживання батька дітей – ОСОБА_2 без присутності матері дітей – ОСОБА_1 ; у дні народження доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у святкові дні Різдво Христове та Великдень з 15:00 год. до 18:00 год. без присутності ОСОБА_1 ; щороку з 09:00 год. 15 серпня до 18:00 год. 30 серпня та з 17:00 год. 29 грудня по 5 січня для спільного рекреаційного відпочинку та оздоровлення доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою домовленістю між батьками. Початок та закінчення зустрічі ОСОБА_2 відбувається за місцем проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В решті позовних вимог відмовлено.
На підставі вказаного рішення судом 20.06.2017 року видано виконавчий лист, який пред`явлено стягувачем ОСОБА_2 до виконання в Ужгородський МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області.
05.07.2017 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа (ВП № 54231802). Цією ж постановою з боржника постановлено стягнуто виконавчий збір у розмірі 6400 грн. (п. 3 постанови).
24.07.2019 року стягувачем ОСОБА_2 на ім`я в.о. начальника Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області подано заяву про повернення зазначеного виконавчого листа.
Головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. 24.07.2019 року винесено постанову про повернення виконавчого листа у справі № 308/3936/16-ц, виданого 20.06.2017 року Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, стягувачу на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
24.07.2019 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 8346 грн. на підставі ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавчому провадженні № 54231802.
30.07.2019 року головним державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області Роман В.Я. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП № 59677122) з виконання постанови № 54231802 від 24.07.2019 року Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області про стягнення з боржника на користь держави виконавчого збору у розмірі 8346 грн.
Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що оскаржувані постанови державного виконавця від 24.07.2019 року та 30.07.2019 року про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору в розмірі 8346 грн. прийнята державним виконавцем неправомірно, з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження».
Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки розглядаючи дану справу, суд допустив порушення правил юрисдикції загальних судів.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.
Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових, та інших правовідносин, крім справ, коли розгляд яких проводиться за правилами іншого судочинства.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року  «Про виконавче провадження».
За змістом п.5 ч.1 ст.3 вказаного Закону постанови державних виконавців про стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та накладення штрафу є виконавчими документами. Якщо виконавче провадження закінчено, а виконавчий збір, витрати виконавчого провадження або штраф не стягнуто, відповідна постанова виділяється в окреме провадження і підлягає виконанню в загальному порядку.
Згідно положень ч.2 ст.74 вказаного Закону рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду.
Тобто, закон містить пряму вказівку на вид судочинства, у якому мають розглядатися справи щодо оскарження дій і постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, а саме в порядку адміністративного судочинства.
Аналогічний правовий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 червня 2018 року при розгляді справи № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), відповідно до якого юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.
Такий же правовий висновок Великої Палати Верховного Суду міститься у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 307/1451/15-ц (провадження № 14-177цс18), де Велика Палата в останньому абзаці мотивувальної частини звернула увагу, що з набранням чинності ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» з 05 жовтня 2016 року категорія справ щодо оскарження постанов про стягнення виконавчого збору підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
З огляду на те, що заявниця оскаржує постанови державного виконавця щодо стягнення виконавчого збору, то розгляд даної справи має відбуватися в порядку адміністративного судочинства, з урахуванням приписів ст.287 КАС України.
Отже дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст.19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.
За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, зокрема з порушенням правил юрисдикції загальних судів, що є обов`язковою підставою для скасування рішення із закриттям провадження у справі з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.259, 374, 377, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Ужгородського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області задовольнити частково.
Ухвалу Ужгородського місьрайонного суду Закарпатської області від 27 вересня 2019 року скасувати, провадження у справі закрити.
Повідомити ОСОБА_1 , що розгляд даної справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 27 листопада 2020 року .
Головуючий: 
Судді: