П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  824/681/18-а                               Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Дембіцький П.Д.                                                                                  Суддя-доповідач -  Граб Л.С.   
30 вересня 2020 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Граб Л.С. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Матохнюка Д.Б. , 
за участю: секретаря судового засідання: Яремчук Л.О.
представника позивача: Сидора І.Ю.
представника відповідача: Ахтемійчук О.В.

розглянувши  у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року у справі за адміністративним позовом Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України до Головного управління ДФС  у Чернівецькій області про скасування податкового повідомлення-рішення, 
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2017 року Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України (далі Буковинська СДС) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС  у Чернівецькій області в якому просила скасувати податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року  № 0005951205.
Постановою Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року  позов задоволено.
Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року, постанову Чернівецького окружного адміністративного суду від 21 листопада 2017 року скасовано та прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.  
Постановою Верховного Суду від 05 червня 2018 року, постанови Чернівецького окружного адміністративного суду 21 листопада 2017 року та Вінницького апеляційного адміністративного суду від 21 лютого 2018 року у справі № 824/760/17 скасовано, а справу   направлено до Чернівецького окружного адміністративного суду на новий розгляд.
Рішенням Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року позов задоволено частково:
-визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення Форми Ш від 11.09.2017 року № 0005951205 у частині накладення штрафних санкцій в розмірі 17918,21 грн.
В решті позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з судовим рішенням в частині відмови в задоволенні позову, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції у вказаній частині  скасувати та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги, апелянт посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для розгляду справи, невідповідність висновків обставинам справи та порушення норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення правового спору.
Скаржник зокрема посилається на те, що судом першої інстанції при постановлені оскаржуваного судового рішення враховано не всі висновки Верховного Суду у даній справі. 
В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу та просить її задовольнити. В свою чергу, представник відповідача заперечила стосовно задоволення апеляційної скарги і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що остання не підлягає   задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що згідно інформації з Єдиного державного реєстру підприємств та організації України Буковинська державна сільськогосподарська дослідна станція Національної академії аграрних наук України (ідентифікаційний код 00729868, 58026, м.Чернівці, вул.Кузнецова, буд.21А) значиться як державна організація.  
Згідно Витягу 1424124500039 з Реєстру платників податків на додану вартість позивач, як сільськогосподарське підприємство, здійснює вирощування зернових та технічних культур, а рішенням № 83 від 01.04.2014 року внесене до Реєстру неприбуткових установ та організацій. 
Відповідно до листів направлених позивачем 12.01.2015, 09.10.2015 та 18.09.2017 на адресу ГУ ДФС у Чернівецькій області, Буковинська СДС є сільськогосподарським товаровиробником у 2013-2016 роках подавала скорочену податкову декларацію, відповідно до ст. 209 ПК України. Крім того, в листах зазначено про відсутність можливості до 2015 року вносити накопичену суму ПДВ на спеціальний рахунок.  
Згідно довідки Головного управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області (далі Держказначейство у Чернівецькій області) від 24.03.2014 року  позивач дійсно обслуговується в Держказначействі у Чернівецькій області та фінансується за рахунок коштів державного бюджету. 
Позивачем подано до податкового органу податкові декларації з ПДВ помісячно за 2013- 2015 роки,  зокрема:
-за березень 2013 року, дата подання 18.04.2013 року;
-за квітень 2013 року, дата подання 20.05.2013 року;
-за травень 2013 року, дата подання 19.06.2013 року;
-за серпень 2013 року, дата подання 19.09.2013 року;
-за вересень 2013 року, дата подання 18.10.2013 року;
-за грудень 2013 року, дата подання 20.01.2014 року;
-за лютий 2014 року, дата подання 19.03.2014 року;
-за березень 2014 року, дата подання 18.04.2014 року;
-за червень 2014 року, дата подання 21.07.2014 року;
-за липень 2014 року, дата подання 19.08.2014 року;
-за серпень 2014 року, дата подання 19.09.2014 року;
-за вересень 2014 року, дата подання 20.10.2014 року;
-за жовтень 2014 року, дата подання 20.11.2014 року;
-за листопад 2014 року, дата подання 19.12.2014 року;
-за грудень 2014 року, дата подання 16.01.2015 року;
-за січень 2015 року, дата подання 13.02.2015 року;
-за лютий 2015 року, дата подання 19.03.2015 року;
-за березень 2015 року, дата подання 20.04.2015 року;
-за квітень 2015 року, дата подання 18.05.2015 року.
До матеріалів справи Буковинською СДС додано платіжні доручення: № 27 від 29.01.2015 року в сумі 1879 грн. про перерахування ПДВ за грудень 2014 року, № 66 від 10.02.2015 року в сумі 1615,70 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 99 від 27.02.2015 року в сумі 19719,92 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 157 від 16.03.2015 року в сумі 8000 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 197 від 30.03.2015 року в сумі 15486,28 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 177 від 24.03.2015 року в сумі 2750 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2017 року, № 327 від 25.05.2015 року в сумі 17375 грн. про перерахування ПДВ за квітень 2015 року, № 280 від 27.04.2015 року в сумі 23633 грн. про перерахування ПДВ за березень 2015 року. (т. 1 а. с. 87-90). 
30.08.2017 податковим органом проведена камеральна перевірка даних, задекларованих Буковинською державною сільськогосподарською дослідною станцією Національної академії аграрних наук України, у податковій звітності з податку на додану вартість спеціального режиму оподаткування діяльності у сфері сільського господарства, за результати якої складено Акт   №3403/24-13-12-05/00729868.  
На підставі проведеної перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року № 0005951205, яким позивача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20% суми грошового зобов`язання  164831,75 грн., що склала 32966,35 грн. Крім того, останнім складено розрахунок штрафних санкцій на загальну сумі  32966,35 грн. 
Згідно вказаного розрахунку, за порушення строку сплати грошового зобов`язання з податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) Буковинській СДС нараховано штрафні санкції:
-податкова декларація за березень 2013 року, дата подання 18.04.2013 року, штрафна санкція в розмірі 893,81 грн.;
-податкова декларація за квітень 2013 року, дата подання 20.05.2013 року, штрафна санкція в розмірі 1749,20 грн.(439,79 грн. + 1309,41 грн.).;
-податкова декларація за травень 2013 року, дата подання 19.06.2013 року, штрафна санкція в розмірі 842,00 грн.;
-податкова декларація за серпень 2013 року, дата подання 19.09.2013 року, штрафна санкція в розмірі 1316,60 грн. (847,99 грн. + 0,60 грн. + 468,01 грн.).;
-податкова декларація за вересень 2013 року, дата подання 18.10.2013 року, штрафна санкція в розмірі 679,40 грн.;
-податкова декларація за грудень 2013 року, дата подання 20.01.2014 року, штрафна санкція в розмірі 648,80 грн.;
-податкова декларація за лютий 2014 року, дата подання 19.03.2014 року, штрафна санкція в розмірі 745,60 грн.;
-податкова декларація за березень 2014 року, дата подання 18.04.2014 року, штрафна санкція 1702,40 грн.;
-податкова декларація за червень 2014 року, дата подання 21.07.2014 року, штрафна санкція 1093,20 грн.;
-податкова декларація за липень 2014 року, дата подання 19.08.2014 року, штрафна санкція 3133,40 грн. (65,79 грн. +2400,00 грн. + 667,61 грн.).;
-податкова декларація за серпень 2014 року, дата подання 19.09.2014 року, штрафна санкція 5113,80 грн. (2332,39 грн. + 2781,41 грн.).;
-податкова декларація за вересень 2014 року, дата подання 20.10.2014 року, штрафна санкція 2153,00 грн. (218,59 грн. + 1934,41 грн.).;
-податкова декларація за жовтень 2014 року, дата подання 20.11.2014 року, штрафна санкція 3044,20 грн. (565,59 грн. + 2000,00 грн.+ 300,00 грн. + 178,61 грн.).;
-податкова декларація за листопад 2014 року, дата подання 19.12.2014 року, штрафна санкція  992,00 грн. (121,39 грн. + 600,00 грн.+ 270,61 грн.).;
-податкова декларація за грудень 2014 року, дата подання 16.01.2015 року, штрафна санкція  375,80 грн.;
-податкова декларація за січень 2015 року, дата подання 13.02.2015 року, штрафна санкція  76,00 грн.;
-податкова декларація за лютий 2015 року, дата подання 19.03.2015 року, штрафна санкція  3264,60 грн.  (407,63 грн. + 210,00 грн.+ 219,00 грн. + 900,00 грн. + 600,00 грн. + 927,97 грн.);
-податкова декларація за березень 2015 року, дата подання 20.04.2015 року, штрафна санкція  4726,56 грн.  (556,99 грн. + 1018,08 грн.+ 1362,57 грн. + 615,18 грн. + 988,47 грн. + 185,27 грн.); 
-податкова декларація за квітень 2015 року, дата подання 18.05.2015 року, штрафна  санкція  415,98 грн. 
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що позивач звертався 12.01.2015 року до Держказначейства у Чернівецькій області з листом щодо роз`яснення можливості чи неможливості використання коштів на спеціальному рахунку, однак останнім роз`яснення з цього приводу не було надано з тих підстав, що органи Казначейства не володіють повноваженнями щодо надання правової оцінки чи тлумачення законодавства. 
Крім того, позивач у листі від 09.10.2015 до начальника ГУ ДФС у Чернівецькій області та у скарзі від 18.09.2017 року на податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року                                  № 0005951205 повідомляв про неможливість до 2015 року зараховувати кошти на спеціальний рахунок у зв`язку з відсутністю правових підстав регулювання такого зарахування. 
Оскільки за результатами розгляду вищезазначеної скарги податкове повідомлення-рішення від 11.09.2017 року  № 0005951205 залишене без змін, то Буковинська СДС оскаржила його в судовому порядку.
Приймаючи рішення в частині відмови в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  в грудні 2014 року ГУДКСУ у Чернівецькій області відкрито позивачу новий рахунок № НОМЕР_1 , що дало йому змогу акумулювати суми ПДВ на власному рахунку в системі електронного адміністрування ПДВ, а відтак Буковинська ДСДС мала фактичну можливість акумулювання коштів суми ПДВ на спеціальному рахунку з грудня 2014 року. При цьому, суд врахував строки стягнення податкового боргу та дійшов висновку, що строки застосування фінансових стягнень за невчасне подання податкової звітності за період з вересня 2014 по квітень 2015, відповідачем не порушені.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіряючи дотримання судом першої інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, а також враховуючи висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 05 червня 2018 року у даній справі, колегія суддів виходить із наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Податковий кодекс України регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Визначаючись щодо правомірності податкового повідомлення-рішення № 0005951205 в  частині що є предметом апеляційного перегляду у даній справі, колегія суддів виходить із такого.
Підпунктом 14.1.175. пункту 14.1 статті 14 ПК України передбачено, що податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
У підпункті 14.1.39. пункту 14.1 статті 14 ПК України надано визначення грошовому зобов`язанню платника податків за яким сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету як податкове зобов`язання та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності.
Пунктом 54.1. ст.54 ПК України закріплено, що крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
За змістом п. 59.1. ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Судом встановлено, що податковим органом вимогу про перерахування суми податку на додану вартість не надсилалась позивачу.
При цьому, за правилами до п.102.1 ст.102 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня (2555 дня у разі проведення перевірки контрольованої операції відповідно до статті 39 цього Кодексу), що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до пункту 126.1. статті 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Згідно п. п. 203.1, 203.2 ст. 203 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) податкова декларація подається за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює календарному місяцю, протягом 20 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) місяця. Сума податкового зобов`язання, зазначена платником податку в поданій ним податковій декларації, підлягає сплаті протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого пунктом 203.1 цієї статті для подання податкової декларації. 
У п. 114.1 ст. 114 ПК України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) закріплено, що граничні строки застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) до платників податків відповідають строкам давності для нарахування податкових зобов`язань, визначеним статтею 102 цього Кодексу.
Як слідує з матеріалів справи, позивачем самостійно визначені податкові зобов`язання з податку на додану вартість за період березня 2013 року по березень 2015 року.
При цьому сплата даного податку здійснювалась платником податків починаючи лише з вересня 2015 року по грудень 2016 року, що підтверджується розрахунком здійсненим відповідачем, тобто із затримкою більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, що стало підставою для визначення штрафу за правилами пункту 126.1 статті 126 цього Кодексу, виходячи з розміру 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Вищезазначене свідчить про наявність складу податкового порушення з боку позивача, яке полягає у несвоєчасній сплаті останнім узгодженої суми грошового зобов`язання, з чим погодився і Верховний Суд в постанові від 05.06.2018 у даній справі.
Поряд з цим у постанові Верховного Суду  від 05.06.2018 звернуто увагу, що нарахування податковим органом штрафних санкцій має відбуватись з урахуванням строків давності, встановлених статтею 102 Податкового кодексу України.
За положеннями пункту 102.1. статті 102 ПК України, контролюючий орган має право провести перевірку та самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку зокрема подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання (в тому числі від нарахованої пені), а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку.
Крім того, у постанові від 05.06.2018 вказано, що враховуючи дату прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення 11 вересня 2017 року, яким до позивача застосовані штрафні санкції (які законодавець відносить до визначення поняття «грошове зобов`язання»), а також дати граничних строків сплати грошових зобов`язань, Верховний Суд дійшов висновку про те, що податкове повідомлення-рішення в частині сум штрафу прийняте податковим органом поза межами 1095 днів.
Верховним Судом також зазначено, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкових висновків, пов`язуючи відлік строку давності у 1095 днів із фактичною сплатою позивачем узгодженої у минулих роках суми податкового зобов`язання. В той час, як норма пункту 102.1. статті 102 Податкового кодексу України пов`язує відлік строку давності саме із останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань. Окрім того, суд першої інстанції обґрунтовано встановлюючи нарахування розміру штрафної санкції поза межами 1095 днів, та надаючи оцінку щодо неможливості здійснення сплати до 2015 року внаслідок відсутності механізму, не надав належної цьому оцінки, не встановив дійсний розмір штрафної санкції, який повинен складати в межах спірних правовідносин. Визначення такого меншого розміру судом є можливим з огляду на те, що цей розмір є складовою частиною від цілого розміру, що обчислений відповідачем.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що в даному випадку спірними є строки застосування фінансових санкцій.
Так, згідно наданих позивачем платіжними дорученнями: № 27 від 29.01.2015 року в сумі 1879 грн. про перерахування ПДВ за грудень 2014 року, № 66 від 10.02.2015 року в сумі 1615,70 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 99 від 27.02.2015 року в сумі 19719,92 грн. про перерахування ПДВ за січень 2015 року, № 157 від 16.03.2015 року в сумі 8000 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 197 від 30.03.2015 року в сумі 15486,28 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2015 року, № 177 від 24.03.2015 року в сумі 2750 грн. про перерахування ПДВ за лютий 2017 року, № 327 від 25.05.2015 року в сумі 17375 грн. про перерахування ПДВ за квітень 2015 року, № 280 від 27.04.2015 року в сумі 23633 грн. про перерахування ПДВ за березень 2015 року, останнім у 2015 році самостійно перераховано суму податку на додану вартість згідно поданих ним декларацій.  
Однак, відповідачем по деклараціях за березень 2013 року, де граничний строк стягнення  30.03.2016 року, квітень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.04.2016 року, травень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.05.2016 року, серпень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.08.2016 року, вересень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.09.2016 року, грудень 2013 року, де граничний строк стягнення 30.12.2016 року, лютий 2014 року, де граничний строк стягнення 30.02.2017 року, березень 2014 року, де граничний строк стягнення 30.03.2017 року, червень 2014 року, де граничний строк стягнення 30.06.2017 року, липень 2014 року, де граничний строк стягнення 30.07.2017 року, серпень 2014 року де граничний строк стягнення 30.08.2017 року, порушено строк на застосування до платника податків штрафних санкцій.  
В той же час, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що граничний строк стягнення штрафних санкцій за порушення строків сплати грошових зобов`язань  з податку на додану вартість за податковими деклараціями: за вересень 2014 року, дата подання 20.10.2014 року; за жовтень 2014 року, дата подання 20.11.2014 року; за листопад 2014 року, дата подання 19.12.2014 року; за грудень 2014 року, дата подання 16.01.2015 року; за січень 2015 року, дата подання 13.02.2015 року; за лютий 2015 року, дата подання 19.03.2015 року; за березень 2015 року, дата подання 20.04.2015 року; за квітень 2015 року, дата подання 18.05.2015 року, станом на час проведення не закінчився, відповідач правомірно застосував до платника податків штрафні санкції в розмірі 15048,14 грн.   
З урахуванням наведеного, в цій частині рішення відповідача прийнято в межах  строків визначених ст. 102 ПК України та п. 114.1 ст. 114 ПК України.
Згідно зі ст. 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Частиною першою та другою  статті 77 КАС України  встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.  
В той же час,  у разі надання відповідачем доказів, які в сукупності з іншими доказами у справі свідчать про правомірність прийнятого ним рішення, позивач повинен їх спростувати. 
Вказане узгоджується з правовою позицією викладеною постанові Верховного Суду від 20 грудня 2019 року у справі №1540/4811/18.
Отже, враховуючи встановлені обставини справи, а також те, що позивачем не спростовано доводи наведені відповідачем, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, про правомірність спірного податкового повідомлення-рішення в частині нарахування штрафних санкцій в розмірі 15048,14 грн.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при вирішенні даного публічно-правового спору правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, а доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають правових підстав для скасування оскаржуваного судового рішення.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст. 77, 90, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Буковинської державної сільськогосподарської дослідної станції інституту сільського господарства Карпатського регіону Національної академії аграрних наук України залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 28 грудня 2019 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  06 жовтня 2020 року.

Головуючий	 	 	Граб Л.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Матохнюк Д.Б.