ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 жовтня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/499/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
за участю секретаря судового засідання : Яковенко О.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Бойченко Ю.П.)  у справі №280/499/19 за позовом  Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  до  Головного управління ДФС у Запорізькій області     про визнання протиправними та скасування вимоги та рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа – підприємець ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 13.03.2019), про визнання протиправними та скасування:
вимогу від 20.11.2018 про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0032281305 єдиного внеску на загальну суму 24   826,24 грн.;
рішення від 20.11.2018 №0032291305 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску в сумі 5   539,68 грн.;
податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 №0032361305 штрафна санкція за порушення норм регулювання обігу готівки 30   170,25 грн.;
податкове повідомлення-рішення від 20.11.2018 №0032341305 по податку на додану вартість 91   281,25 грн.;
податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №0003341305 податок на доходи фізичних осіб 21   254,44 грн.;
податкове повідомлення-рішення від 27.02.2019 №0032301305 військовий збір 1   936,71 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що твердження відповідача про порушення позивачем п. 177.2 ст. 177 Податкового кодексу України є припущенням, жодного розрахунку з посиланням на первинні документи чи банківські виписки чи інші документи не приведено. Стосовно наданого до перевірки договору оренди автомобіля від 01.12.2015 №58-64 вказує, що оскільки договір оренди транспортних засобів укладено між фізичними особами-підприємцями є правомочним і не потребує додаткового нотаріального посвідчення, оскільки дані суб`єкти здійснюють свою діяльність з метою одержання прибутку та зареєстровані відповідно до закону як підприємці. Таким чином, вважає, що витрати, які понесла позивач у зв`язку із придбанням пального з метою використання вищезазначених транспортних засобів у господарській діяльності правомірно включено до складу витрат, а тому вони підлягають врахуванню під час визначення чистого оподатковуваного доходу і нарахування податку на доходи фізичних осіб та податку на додану вартість. Посилається на приписи ст. 177 Податкового кодексу України та зауважує, що умовою віднесення платником податків витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей до витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходу, є використання таких товарно-матеріальних цінностей для здійснення власної господарської діяльності, інших умов та обмежень податковим законодавством не встановлено. Висновок про порушення статті 198 цього Кодексу, на думку позивача, є необґрунтованим, оскільки не досліджено, а тому безпідставно зроблено висновок про відсутність у позивача економічної мети для надання та отримання послуг, факту надання послуг та постачання товарів. Звертає увагу суду, що зазначаючи про припинення договорів оренди, відповідачем не враховано, що ФОП ОСОБА_1 були укладені договори зберігання, а отже суми ПДВ, що були віднесені до складу податкового кредиту на підставі податкових накладних, які були зареєстровані контрагентами, є правомірними. Наголошує також, що фактичне здійснення господарських операцій між позивачем та контрагентами підтверджено первинними документами бухгалтерського та податкового обліку. Зауважує, що записи в книзі обліку доходів та витрат відповідають даним декларацій та відповідають первинним документам, наданим під час перевірки. В акті не міститься висновків стосовно невідповідності наданих для перевірки бухгалтерських документів вимогам ст. 9 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні”, в свою чергу, податкові накладні відповідають вимогам, передбаченим п. 201.1 ст.   201 Податкового кодексу України, отже фактичні обставини об`єктивно засвідчують правомірність формування позивачем витрат та податкового кредиту, відповідно до первинних документів та по податковим накладним, які виписані на виконання умов викладених вище договірних відносин. Щодо порушень п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 №637 в частині несвоєчасного оприбуткування готівки на загальну суму 6   034,05 грн. пояснює, що вказане “порушення” спростовується наданими до заперечень всіх зазначених Z-звітів, а інформація приведена на с. 28 Акту є неправдивою, перекрученою та приведена з метою збільшення показників перевірочною роботи. 
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року позов задоволено.
Відповідачем на вказане рішення суду подана апеляційна скарга в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права  просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що у ході розгляду справи, на думку відповідача, не було спростовано висновків перевірки щодо виявленого порушення щодо формування витрат позивачем на придбання палива для автомобіля, договір оренди якого укладено з порушенням  ст. 799 ЦК України. 
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу в якому просить відмовити у її задоволенні. У відзиві зазначив, що податковим органом не зазначено в апеляційній скарзі підстав незгоди з судовим рішенням та не навів фактичних обставин у справі  щодо всіх порушень.
Сторони повідомлені про день та час розгляду справи. 
Справа слухалась судом апеляційної інстанції із застосуванням режиму відеоконференції.
За клопотанням відповідача у судовому засіданні допущено його заміну з Головного управління Державної фіскальної служби у Запорізькій області на належного – Головне управління Державної податкової служби у Запорізькій області.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача  доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
Представник позивача щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, у її задоволенні просив відмовити. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована фізичною особою-підприємцем 06 липня 2015 року (Номер запису: 2   101   000   0000   026110), Код КВЕД 46.71 Оптова торгівля твердим, рідким, газоподібним паливом і подібними продуктами (основний); Код КВЕД 47.30 Роздрібна торгівля пальним. Позивач є платником податку на додану вартість, що підтверджується свідоцтвом №200226299 від 01.08.2015.
Податковим органом було проведено документальну планову виїзну перевірку позивача з питання своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками за період з 06.07.2015 по 31.12.2017 та з питання правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 06.07.2015 по 31.12.2017, за результатами якої складений Акт перевірки №968/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 05.10.2018.
Перевіркою встановлено наступні порушення:
п. 177.2, п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України підприємцем занижений чистий оподатковуваний дохід за 2015 рік в сумі – 16   554,19 грн. та за 2016 рік в сумі 86   836,29 грн., що призвело до заниження суми податку на доходи фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 18   095,67 грн., у тому числі за 2015 рік на 2   483,13 грн., за 2016 рік на 15   612,54 грн.;
пп. 1.4 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ, п. 177.2, п.177.4 ст. 177 Податкового кодексу України, позивачем занижено чистий оподатковуваний дохід за 2015 рік у сумі 16   554,19 грн. та за 2016 рік у сумі 86   836,29 грн., що призвело до заниження суми військового збору від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 1   549,37 грн., у т.ч. за 2015 рік на 248,32 грн., за 2016 рік на 1   301,05 грн.;
ч.1 ст. 7, ч. 2 ст. 9 Закону України “Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування”, внаслідок невірного визначення суми доходу, на яку нараховується єдиний внесок з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску в результаті чого занижено належного до сплати в бюджет єдиного внеску з сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22% (34,7%) у розмірі 24   826,24 грн., у т.ч. по періодах: за 2015 рік на суму 5   744,29 грн., за 2016 рік на суму 19   081,95 грн.;
п. 198.5 ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу України, що призвело до заниження суми податку на додану вартість на загальну суму 73   025,00 грн., у т.ч. за грудень 2017 року на 73   025,00 грн.;
п. 2.6 гл. 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою правління НБУ від 15.12.2004 №637 в частині несвоєчасного оприбуткування готівки на загальну суму 6   034,05 грн.
Не погодившись із результатами перевірки викладеними в акті, позивачем до ГУ ДФС у Запорізькій області надані письмові заперечення на акт перевірки.
На підставі висновків Акту перевірки №968/08-01-13-05/ НОМЕР_1 від 05.10.2018, відповідачем 20 листопада 2018 винесені рішення, у тому числі:
- податкові повідомлення-рішення:
№0032311305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 22   619,59 грн.;
№0032301305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 1   936,71 грн.;
№0032341305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість в сумі 91   281,25 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями – 73   025,00 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 18   256,25 грн.;
№0032361305, яким до позивача застосовані штрафні санкції за порушення законодавства про патентування, за порушення норм регулювання обігу готівки та про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг у розмірі 30   170,25 грн.;
- вимога про сплату боргу (недоїмки) №Ф-0032281305 на суму недоїмки у розмірі 24   826,24 грн.;
- рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0032291305 на суму штрафних санкцій у розмірі 5   539,68 грн.
Не погоджуючись із винесеними рішеннями позивачем до ДФС України подано скаргу від 14.12.2018 на них.
Так, Рішенням ДФС України №   2405/6/99-99-11-02-01-25 від 17.01.2019 скаргу ФОП ОСОБА_1 на вимогу про сплату недоїмки зі сплати ЄСВ та рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску залишено без задоволення, спірні рішення – без змін.
Крім того, рішенням ДФС України про результати розгляду скарги від 15.02.2019 №7707/6/99-99-11-05-01-25 скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 20.11.2018 №0032301305 в частині визначеного грошового зобов`язання з військового збору у сумі основного платежу 92,18 грн., штрафних санкцій – 23,05 грн.; №0032311305 в частині визначеного грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб – 1   092,12 грн., штрафних санкцій – 273,03 грн., в іншій частині зазначені податкові повідомлення-рішення та податкові повідомлення-рішення №0032341305, №0032361305 – залишено без змін, а скаргу ФОП ОСОБА_1 – частково задоволено.
Враховуючи результати розгляду скарг, податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення ГУ ДФС у Запорізькій області від 27.02.2019:
№0003341305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються фізичними особами за результатами річного декларування в сумі 21   254,44 грн., в тому числі за податковими зобов`язаннями – 17   003,55 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 4   250,89 грн.;
№0003321305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір в сумі 1   821,48 грн. в тому числі за податковими зобов`язаннями – 1   457,19   грн., за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) – 364,29 грн.
Позивач не погодившись з рішеннями відповідача звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, скасував оскаржені рішення податкового органу, посилаючись на ту обставину, що відповідачем не доведені порушення визначені актом перевірки.
Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Щодо податку на доходи фізичних осіб, та похідні  щодо такого порушення – військовий збір, нарахування єдиного внеску та штрафних санкцій за несвоєчасне його нарахування. 
Як свідчать встановлені обставини справи, перевіркою встановлено, що ФОП ОСОБА_1 у 2015-2016 роках було реалізовано (відвантажено) товарно-матеріальні цінності (бензин А-92, бензин А-92 Євро, бензин А-95, дизельне паливо, дизельне паливо Євро в кількості 108   898,46 літрів та 225   686,82 літрів), за які отримано від покупців кошти; за даними видаткових, податкових накладних на придбання ТМЦ, сума витрат на придбання ТМЦ (за цінами придбання), що реалізований, становили у 2015 році – 1   339   993,93 грн. та у 2016 році – 2   914   275,45 грн.
Водночас, ФОП ОСОБА_1 у податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2015 та 2016 роки зазначено вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції у 2015 році – 1   349   756,13 грн., у 2016 року - 2   995   335,25 грн.
Таким чином, за висновками контролюючого органу ОСОБА_1 , на порушення п. 177.4 ст. 177 ПК України безпідставно завищено суму витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві продукції за 2015 рік на суму 9   762,20 грн. (1349756,13-1339993,93), за 2016 рік на суму 81   059,80 грн. (2995335,25-2914275,45). 
Відповідно до п. 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
-          витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
-          витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу);
-          обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
-          суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
-          інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1-177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Враховуючи зазначено норму законодавства, до податкової декларації за звітний період, включаються тільки прямі валові витрати, що відповідають фактичній сумі отриманого в цьому періоді валового доходу від визначеного виду діяльності та підтверджені документально.
Враховуючи наведене, фізична особа-підприємець, яка перебуває на загальній системі оподаткування, відображає у складі доходу виручку у грошовій і не грошовій формі, при цьому, до складу витрат має право включати витрати господарської діяльності, пов`язанні з отриманням зазначеного доходу, за умови, що ці витрати пов`язані із реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг та підтверджені документально.
Судом встановлено, та не спростовується відповідачем, що при проведенні перевірки, позивачем було надано до податкового органу всі первинні документи на підтвердження понесених витрат, зокрема, договори, податкові та видаткові накладні, акти приймання-здачі наданих послуг, довіреності, тощо .
Протягом 2015 - 2017 років позивачем велась Книга обліку доходів і витрат, які ведуть фізичні особи підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, яка також була надана до перевірки. Дані книг співпадають з даними податкових декларацій про майновий стан і доходи за 2015 та 2016 роки відповідно, доказів протилежного відповідачем суду не надано.
Викладені відповідачем в таблицях на с. 11-13 Акту перевірки результати здійсненого аналізу за період з 01.01.2015 по 31.12.2017, який фактично став підставою для висновків про порушення позивачем вимог чинного податкового законодавства та заниження податкових зобов`язань зі сплати податків, зборів та обов`язкових платежів, не містить жодних посилань на первинні або інші документи, які зафіксовані в обліку підприємця та підтверджують наявність зазначених в таблицях фактів.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що в акті перевірки відсутні будь-які посилання на регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджують наявність факту завищення позивачем суми витрат на придбання товарно-матеріальних цінностей, що реалізовані або використані у виробництві за 2015-2016 роки на загальну суму 90   822,00 грн. та сплату екологічного податку у сумі 22,96 грн.
Стосовно завищення ФОП ОСОБА_1 витрат у 2015 році на суму 6300,00 грн. на заправку бензином ГАЗ 3309.
Висновки податкового органу ґрунтуються на нікчемності правочину (укладеного без нотаріального посвідчення).
Так позивачем на протязі 2015р. до складу інших витрат віднесені витрати на заправку паливом транспортного засобу ГАЗ-3309 на суму 6300,00грн.
Позивачем до перевірки подано договір оренди автомобіля №58-64 від 01.12.2015, який був укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 . 
Оскільки, зазначений договір нотаріально не посвідчений, перевіркою встановлено завищення суми інших витрат на заправку бензином автомобіля ГАЗ 3309 за 2015 рік на суму 6   300,00 грн. Згідно з реєстраційними даними у ФОП ОСОБА_1 відсутній вид діяльності, щодо надання послуг по перевезенню вантажів.
Так, відповідно до ч. 2 ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. 
При цьому, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, то на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.
Таким чином, цивільним законодавством не заперечується можливість реального виконання сторонами зобов`язань за договорами оренди транспортних засобів з фізичними особами, які не були нотаріально посвідчені.
Оскільки факт реальної передачі підприємцю транспортного засобу не спростовується, колегія суддів погоджується з доводами суду першої інстанції про помилковість висновків відповідача щодо неправомірного формування позивачем витрат з цього питання.
Посилання податкового органу про відсутність у позивача такого виду діяльності як надання послуг по перевезенню вантажів, є помилковими, оскільки не спростована необхідність оренди такого транспортного засобу для здійснення господарської діяльності позивачем.
Виявлене, податковим органом порушення позивачем щодо формування витрат також призвели до прийняття рішення щодо нарахування військового збору, єдиного внеску та застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску.  Оскільки рішення про нарахування зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб скасовано, а висновки суду першої інстанції не спростовані відповідачем, є вірним скасування і інших рішень, які прийняті як похідні.
Щодо нарахування штрафних санкцій за порушення норм регулювання обігу готівки та нарахування податкового зобов`язання з податку на додану вартість, колегія суддів зазначає наступне.
Задовольняючи позов та спростовуючи доводи перевіряючих про завищення та заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість, суд першої інстанції дійшов висновку, що використання продукції, придбаної у ТОВ “Нафтова компанія “Запоріжнафтопродукт”, ФОП ОСОБА_3 , ТОВ Альянс Ойл Україна”, ПрНВП “Електронмашсервіс”, ТОВ “Торгівельна компанія “Манго-трейд”, ТОВ “Диз Транс” у власній господарській діяльності підтверджують документи з продажу її на адресу ПП “АБЗ” ФХ Алека, ФОП ОСОБА_3 , ФГ “Наталія”, ФГ МАКС-2009”, СФГ “УСПІХ”, ФГ “СК Нива плюс”, ТОВ “Яровіт”, ФГ “Воліто”, ФГ “Освіта”, ФГ ОСОБА_4 , ФГ “ДЕМА”, ФОП ОСОБА_5 , підтверджується первинними документі, які є в наявності у позивача та оформлені згідно з законодавством України та стандартів бухгалтерського обліку, зокрема це: фіскальні чеки, податкові накладні та квитанції про їх реєстрацію, видаткові накладні, товарно-транспортні накладні на відпуск нафтопродуктів тощо, які також надавались під час перевірки контролюючому органу тощо.
Щодо порушення позивачем Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні в частині не своєчасного роздрукування Z-звітів, згідно з таблицею наведеною на с. 28 Акту перевірки:
відповідно до Z-звіту № 0033 за 17.12.2016 сума готівки становить 1   319,77 грн;
відповідно до Z-звіту № 0095 за 11.02.2017 сума готівки становить 1   449,60 грн;
відповідно до Z-звіту № 0101 за 17.02.2017 сума готівки становить 651,45 грн;
відповідно до Z-звіту № 0113 за 28.02.2017 сума готівки становить 934,28 грн;
відповідно до Z-звіту № 0116 за 03.03.2017 сума готівки становить 806,94 грн.;
відповідно до Z-звіту № 0152 за 07.04.2017 сума готівки становить 747,25 грн;
відповідно до Z-звіту № 0212 за 03.06.2017 сума готівки становить 699,84 грн;
відповідно до Z-звіту № 0277 за 06.08.2017 сума готівки становить 199,91 грн;
відповідно до Z-звіту № 0285 за 14.08.2017 сума готівки становить 943,37 грн.
Усього коштів у сумі 6   034,05 грн.
Задовольняючи позов в цій частині суд першої інстанції дійшов наступного висновку, що для з`ясування обставин порушення контролюючий орган повинен співставити фактичні грошові кошти наявні у касі підприємства з даними фіскальних звітних чеків РРО. Лише в такому випадку можлива констатація факту порушення.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції не надає оцінку доводам суду першої інстанції та оскарженому рішенню в частині порушень щодо податку на додану вартість та додержання касової дисципліни, відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України.
Апеляційна скарга відповідача не містить жодних викладених як обставин зазначених порушень, так і жодних доводів щодо незгоди з висновками суду першої інстанції щодо вказаних порушень.
Відтак, колегія суддів вважає, що в межах доводів  апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про помилкове застосування судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст.ст.  315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області  залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 20 березня 2020 року у справі №280/499/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає оскарженню крім випадків передбачених ст. 328 КАС України. 
                    Повне судове рішення складено 13 жовтня 2020року.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                         суддя                                                                      А.А. Щербак