ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2020 року	Львів	Справа № 380/3142/20 пров. № А/857/13115/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Омеляновської Л.В.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Павліш О.Р.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. в адміністративній справі за позовом Приватного підприємства «Б.М.В.» до Головного управління ДПС у Львівській обл. про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій за здійснення роздрібної торгівлі пальним без наявності ліцензії (суддя суду І інстанції: Лунь З.І., час та місце ухвалення додаткового рішення суду І інстанції: 25.09.2020р., м.Львів; дата складання повного тексту додаткового рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

16.04.2020р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) Приватне підприємство «Б.М.В.» (надалі – позивач, ПП «Б.М.В.») звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0004223201 від 05.12.2019р., винесене Головним управлінням ДПС у Львівській обл. (надалі – відповідач, ГУ ДПС у Львівській обл.); стягнути за рахунок бюджетних асигнувань відповідача понесені судові витрати на сплату судового збору в розмірі 3750 грн. та витрати на професійну правничу допомогу (а.с.2-11, 32-34).

Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл. № 0004223201 від 05.12.2019р.; стягнуто з відповідача за рахунок його бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 3750 грн. (а.с.90-92).

22.09.2020р. за допомогою засобів електронного зв`язку на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання ПП «Б.М.В.» про стягнення витрат на надання правничої (правової) допомоги, відповідно до якого позивач просив стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 10000 грн. (а.с.94-95).

          Згідно додаткового рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. заяву ПП «Б.М.В.» задоволено; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. на користь позивача понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10000 грн. (а.с.114-115).

Не погодившись із прийнятим додатковим рішення, його в апеляційному порядку оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл., який в поданій апеляційній скарзі, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до невірного вирішення питання про розподіл судових витрат (витрат на правову допомогу адвоката), просить суд апеляційної інстанції скасувати додаткове судове рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви про відшкодування судових витрат відмовити (а.с.131-132).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що зміст заяви про ухвалення додаткового рішення апелянту не відомий, оскільки така заява на адресу податкового органу не надходила. Відповідач не має змоги проаналізувати підтверджуючі документи понесених витрат та підготувати ґрунтовні заперечення.
При цьому, покликається на усталену судову практику суду касаційної інстанції з вирішення вказаного питання.

Позивачем ПП «Б.М.В.» скеровано до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми діючого законодавства та ухвалив законне і справедливе додаткове судове рішення (а.с.157-167).

Заслухавши суддю-доповідача по справі, представника відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Апелянтом ГУ ДПС у Львівській обл. оскаржується додаткове рішення суду щодо розподілу судових витрат, зокрема, стягнення на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача суми витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

          Приймаючи додаткове рішення, суд першої інстанції керувався представленими позивачем документами про понесені витрати на правову допомогу адвоката, а також врахував складність розглядуваної справи, через що заявлений розмір витрат в сумі 10000 грн. визнав справедливим (а.с.114-115).

          Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення витрат на правову допомогу адвоката такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства, з наступних причин.

Згідно 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:
1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення;
2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення;
3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового судового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання судового рішення.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. у справі № 380/3142/20 заявлений позов задоволено; визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у Львівській обл. № 0004223201 від 05.12.2019р.; стягнуто з відповідача за рахунок бюджетних асигнувань на користь позивача судовий збір в розмірі 3750 грн.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач ГУ ДПС у Львівській обл.
За наслідками розгляду апеляційної скарги постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 22.12.2020р. апеляційну скаргу ГУ ДПС у Львівській обл. на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14.09.2020р. залишено без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Компенсація витрат на професійну правничу допомогу здійснюється у порядку, передбаченому ст.134 КАС України.
За змістом п.1 ч.3 ст.134 КАС України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, серед іншого, складає гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, які визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

З наведеного слідує, що в підтвердження здійсненої правової допомоги необхідно долучати розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Отже, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. 
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування зазначених витрат.

Позивачем заявлено до відшкодування витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою, отриманою в суді першої інстанції від адвоката, в загальному розмірі 10000 грн.
На підтвердження факту надання правової допомоги адвокатом позивачем представлено:
договір № 07/2020 від 09.01.2019р. про надання правничої допомоги, за яким правничу допомогу позивачу надано Адвокатським об`єднанням «Пролекс» (а.с.97-101);
ордер серії ВС № 1021496 від 15.04.2020р. на надання правової допомоги та представництво інтересів у Львівському окружному адміністративному суді, виданого адвокату Адвокатського об`єднання «Пролекс» Науменко І.В. (а.с.30);
детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом Науменко І.В. в інтересах ПП «Б.М.В.» у справі № 380/3142/20 (а.с.105);
рахунок від 14.09.2020р. на оплати послуг адвоката в рамках договору № 07/2020 від 09.01.2020р. (а.с.102);
платіжне доручення № 149 від 21.09.2020р. про оплату правничих послуг в рамках договору № 07/2020 від 09.01.2020р. та виписка по рахунку Адвокатського об`єднання «Пролекс» (а.с.103, 104).
Отже, надані суду матеріали доводять факт понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката саме в розглядуваній адміністративній справі № 380/3142/20 (покликання на реквізити справи та оскаржуване рішення ГУ ДПС у Львівській обл. є у договорі про надання правничої допомоги, рахунку на оплату, детальному описі робіт).
Відсутність акту приймання-передачі послуг за сукупності представлених інших документів не спростовує висновки суду про підтвердження реального понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката.

          В поданій позовній заяві ПП «Б.М.В.» було вказано про орієнтовний перелік судових витрат, в тому числі витрат на правничу допомогу адвоката в розмірі 10000 грн., при цьому уточнений перелік судових витрат позивач мав намір подати в порядку, визначеному КАС України (а.с.10).

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006р. «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п.30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п.55 з подальшими посиланнями).
Як відзначено у п.95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява N 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Крім того, у п.154 рішення Європейського суду з прав людини у справі Lavents v. Latvia (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

          Враховуючи складність справи, задоволення заявлених позовних вимог, співмірність понесених витрат із ціною позову та значення справи для позивача, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Львівській обл. на користь позивача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, в загальному розмірі 10000 грн.
При цьому, загальна тривалість роботи адвоката склала 10 годин, під час яких останній узгоджував позицію з клієнтом, готував текст позовної заяви та додатки до неї, під час судового розгляду приймав участь в судових засіданнях та подавав клопотання процесуального характеру, відповідь на відзив, клопотання про стягнення судових витрат.
Всі процесуальні документи від імені позивача підписані адвокатом Науменко І.В., в тому числі з виконанням електронного цифрового підпису.

          В частині доводів апеляційної скарги колегія суддів враховує, що суд не має права втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Водночас, в силу вимог процесуального закону суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документу, витрачений адвокатом час тощо є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування судових витрат суд повинен керуватися критерієм реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерієм розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та суті виконаних послуг. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені, договором на правову допомогу, актами приймання-передачі наданих послуг, платіжними документи про оплату таких послуг та розрахунком таких витрат.
Враховуючи складність розглядуваної справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, витрачений час, значення цієї справи для особи, яка є стороною у справі, суд вважає обґрунтованими, співмірними та підтвердженими належними доказами понесені позивачем витрати на правничу допомогу саме в розмірі 10000 грн.

          Водночас, відповідачем у відзиві на заявлений позов не було детально та послідовно викладено свою позицію щодо стягнення за рахунок бюджетних асигнувань податкового органу понесених витрат на правову допомогу (а.с.40-42).
          Також в поданій апеляційній скарзі ГУ ДПС у Львівській обл. обмежила свої доводи лише цитуванням змісту норм КАС України та судової практики, без будь-яких конкретних доводів щодо неспівмірності спірних витрат.
          Покликання на ненадходження на адресу апелянта клопотання про стягнення витрат на надання правничої (правової) допомоги колегія суддів вважає безпідставними, оскільки таке клопотання 21.09.2020р. із дотримання п`ятиденного строку для подання клопотань про відшкодування витрат на правничу допомогу направлено позивачем на електронну адресу ГУ ДПС у Львівській обл. - lv.official@tax.gov.ua. Підтвердження надсилання відповідачу копії клопотання надано суду та міститься в матеріалах справи (а.с.106-108).
В даному електронному листі представник позивача додав усі необхідні для ознайомлення документи, а саме: клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу від 21.09.2020р.; детальний опис послуг (робіт) адвоката; договір про надання правничої допомоги, укладений між ПП «Б.М.В.» та Адвокатським об єднанням «Пролекс»; рахунок на оплату послуг; виписку по рахунку Aдвокатського об`єднання «Пролекс».
Зазначені документи були підписані за допомогою ЕЦП. Електронна адреса lv.official@tax.gov.ua є офіційною та значиться у всіх процесуальних документах відповідача. Текст листа сформовано таким чином, щоб адресат змін ідентифікувати клопотання в рамках судової справи № 380/3142/20.

          При вирішенні наведеного питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду по наведеній категорії справ, яка викладена у постанові Великої Палати від 27.06.2018р. у справі № 826/1216/16, в постановах Касаційного адміністративного суду від 05.09.2019р. у справі № 826/841/17, від 19.09.2019р. у справі № 826/8890/18, які в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для суду апеляційної інстанції.

          Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про обґрунтованість та підставність висновків суду в частині розподілу судових витрат.
За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат за цим апеляційним провадженням немає.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив додаткове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків цього рішення суду, а тому підстав для скасування додаткового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Львівській обл. на додаткове рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.09.2020р. в адміністративній справі № 380/3142/20 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення; у випадку оголошення судом апеляційної інстанції лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складення повного тексту судового рішення: 28.12.2020р.