Ухвала                                                               
22 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 755/13126/19
провадження № 61-16889ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., 
Луспеника Д. Д.,
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» про визнання порушених конституційних та трудових прав, скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії,
ВСТАНОВИВ:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» (далі - ТОВ «Технобудсервіс 2006»), в якому просив визнати порушення ТОВ «Технобудсервіс 2006» конституційних прав та вимог трудового законодавства України, скасувати незаконний наказ №23/1807-19 про припинення трудового договору, поновити ОСОБА_1 на посаді, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, зобов`язати ТОВ «Технобудсервіс 2006» виплатити один розмір заробітної плати в розмірі 
9 000,00 грн після сплати податків та обов`язкових відрахувань.
 
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Технобудсервіс 2006» про визнання порушених конституційних та трудових прав, скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії, відмовлено.
Постановою Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 25 травня 2020 року в частині відмови у задоволенні вимог про скасування наказу скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.
Визнано незаконним та скасовано наказ від 18 липня 2019 року 
№23/1807-19-пз товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» про припинення трудового договору із ОСОБА_1 згідно пункту 4 статті 40 КЗпП України.
В решті рішення залишено без змін.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
16 листопада 2020 року ОСОБА_1 засобами електронного зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року, в якій просить скасувати вказане судове рішення та направити справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без руху для усунення недоліків, а саме запропоновано уточнити касаційну скаргу, в якій зазначити підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга відповідно до статті 389 ЦПК України та сплатити судовий збір. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.   
У наданий судом строк заявник надав до суду матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2020 року.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України. 
Частиною восьмою статті 394 ЦПК України передбачено, що в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження та строк для подання учасниками справи відзиву на касаційну скаргу.
Підставами касаційного оскарження Київського апеляційного суду 
від 15 жовтня 2020 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:
- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми                      права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 06 листопада 2019 року у справі № 755/8142/18 (провадження 
№ 61-5097св19), від 22 травня 2019 року у справі № 757/61865/16-ц (провадження № 61-33113св18);
- суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Касаційна скарга ОСОБА_1 подана у передбачений статтею 390 
ЦПК України строк та з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема, касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
Заявник зазначає, що дана справа стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики в частини застосування публічного договору у трудових спорах та має виняткове значення для нього, оскільки суди не встановили початок роботи без офіційного оформлення.
Касаційна скарга подана на судове рішення у справі, яка у силу пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України є малозначною, проте спір стосується питання права, яке має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт в) пункту другого частини третьої статті 389 ЦПК України), про що заявник зазначив в касаційній скарзі та обґрунтував, тому є підстави для відкриття касаційного провадження. 
ОСОБА_1 подав клопотання про звільнення від сплати судового збору за подачу касаційної скарги. Клопотання обґрунтовано тим, що він перебуває у тяжкому матеріальному становищі та розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру його річного доходу за попередній календарний рік. На підтвердження свого клопотання надав довідку з Київського міського центру зайнятості, витяг з електронного реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.
Оскільки у клопотанні наведено достатньо обґрунтованих підстав, які  підтверджені доказами, клопотання підлягає задоволенню.
З урахуванням наведеного касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
Керуючись статтями 389, 394, 395, 411 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за подання касаційної скарги задовольнити. Звільнити ОСОБА_1 від сплати судового збору за подання касаційної скарги.
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Технобудсервіс 2006» про визнання порушених конституційних та трудових прав, скасування наказу про припинення трудового договору, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 15 жовтня 2020 року.
Витребувати з Дніпровського районного суду міста Києва вищевказану цивільну справу (№ 755/13126/19).
Надіслати іншим учасникам справи копії касаційних скарг та доданих до них документів, роз`яснити право подати відзив на касаційні скарги, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 21 січня 2021 року.
До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                     Г. В. Коломієць
 
       Б. І. Гулько
 
       Д. Д. Луспеник