ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

07 жовтня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 742/1824/20
Головуючий у першій інстанції – Павлов В. Г.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1017/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.
секретар: Поклад Д.В.

учасники справи: 
заявник ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Прилуцька міська рада,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області у складі судді Павлова В.Г. від 13 липня 2020 року, місце постановлення ухвали м. Прилуки, у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Прилуцька міська рада,

                            В С Т А Н О В И В:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області із заявою про забезпечення позову в порядку статті 150 ЦПК України. У вказаній заяві ОСОБА_1 просив встановити обов`язок ОСОБА_2 звертись з мотивованою заявою до Прилуцької міської ради про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 під уже збудоване на ній нерухоме майно у вигляді 3-х приміщень, площею 40,4 кв.м, прибудови, до належної ОСОБА_2 частини будинку та виконати всі необхідні умови з цього питання компетентного державного органу. Зобов`язати ОСОБА_2 у разі отримання рішення Прилуцької міської ради щодо виділення земельної ділянки під уже створене майно, невідкладно повідомити про це суд.  
В обґрунтування вимог даної заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував, що під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вони за спільні кошти набули майно, яке зараз знаходиться у розпорядженні ОСОБА_2 , у вигляді  прибудови, орієнтовною площею 40,4 кв.м до належної ОСОБА_2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, належній Прилуцькій міській раді, і складається з трьох приміщень. ОСОБА_1 зазначає, що належного дозволу Прилуцької міської ради на спорудження прибудови ОСОБА_2 не брала, тобто, прибудова споруджена подружжям самовільно. ОСОБА_1 стверджує, що починаючи з серпня 2017 року, ОСОБА_2 стала не допускати його до спірних приміщень, маючи на меті позбавити ОСОБА_1 права на частину спільного майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 , зволікаючи у здійсненні узаконення приміщень прибудови, намагається порушити його право на частину спільного сумісного майна та утруднює судовий захист його порушених прав, оскільки з відповідним позовом ОСОБА_1 зможе звернутись до суду лише після узаконення прибудови.                

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2020 року та постановити нову ухвалу про задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 13.07.2020 року є незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було надано правової оцінки обставинам, на які посилався заявник у поданій заяві. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що ОСОБА_2 , користуючись спірною прибудовою до належної їй частини будинку, і не допускаючи до неї ОСОБА_1 , пов`язує свої дії зі збігом строку позовної давності, внаслідок чого ОСОБА_1 втратить право на спірне майно. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що звернення до суду з даною заявою є єдиним способом, передбаченим чинним законодавством, перевести даний спір у правову площину, зобов`язавши іншого з колишнього подружжя взяти дозвіл на виділення земельної ділянки під уже створене нерухоме майно, з наступним визнанням на нього права власності в судовому порядку. Доводи апеляційної скарги вказують, що аналізуючи зміст ч.2 статті 149 ЦПК України, яка регулює спірні правовідносини, суд замість дослідження обставин, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, вказує на те, що ця норма закону допускає ’’припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу утруднення виконання можливого рішення’’. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що між сторонами вже існує майновий спір щодо спільного нерухомого майна подружжя. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 просить суд забезпечити майбутній позов. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 13.07.2020 року не проаналізував доводи заяви ОСОБА_1 , не надав їм належної правової оцінки, допустив невідповідність мотивувальної частини ухвали її резолютивній частині, при цьому не дотримався принципу збалансованості інтересів сторін, що є підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 13.07.2020 року. 

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги поданої апеляційної скарги.

В судове засідання апеляційного суду заінтересовані особи ОСОБА_2 , представник Прилуцької міської ради, належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду даної справи, відповідно до повідомлень про вручення поштових відправлень, не з`явились. Відповідно до приписів ч.2 статті 372 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасника судового розгляду даної справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, у липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області із заявою про забезпечення позову в порядку статті 150 ЦПК України. У вказаній заяві ОСОБА_1 просив встановити обов`язок ОСОБА_2 звертись з мотивованою заявою до Прилуцької міської ради про надання земельної ділянки по АДРЕСА_1 під уже збудоване на ній нерухоме майно у вигляді 3-х приміщень, площею 40,4 кв.м, прибудови, до належної ОСОБА_2 частини будинку та виконати всі необхідні умови з цього питання компетентного державного органу. Зобов`язати ОСОБА_2 у разі отримання рішення Прилуцької міської ради щодо виділення земельної ділянки під уже створене майно, невідкладно повідомити про це суд.  
В обґрунтування вимог даної заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував, що під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вони за спільні кошти набули майно, яке зараз знаходиться у розпорядженні ОСОБА_2 , у вигляді  прибудови, орієнтовною площею 40,4 кв.м до належної ОСОБА_2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, належній Прилуцькій міській раді, і складається з трьох приміщень. ОСОБА_1 зазначає, що належного дозволу Прилуцької міської ради на спорудження прибудови ОСОБА_2 не брала, тобто, прибудова споруджена подружжям самовільно. ОСОБА_1 стверджує, що починаючи з серпня 2017 року, ОСОБА_2 стала не допускати його до спірних приміщень, маючи на меті позбавити ОСОБА_1 права на частину спільного майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 , зволікаючи у здійсненні узаконення приміщень прибудови, намагається порушити його право на частину спільного сумісного майна та утруднює судовий захист його порушених прав, оскільки з відповідним позовом ОСОБА_1 зможе звернутись до суду лише після узаконення прибудови.                

Ухвалою Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2020 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 13.07.2020 року фактичним обставинам та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.

В доводах апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що при постановленні оскаржуваної ухвали судом першої інстанції не було надано правової оцінки обставинам, на які посилався заявник у поданій заяві. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції не прийняв до уваги тих обставин, що ОСОБА_2 , користуючись спірною прибудовою до належної їй частини будинку, і не допускаючи до неї ОСОБА_1 , пов`язує свої дії зі збігом строку позовної давності, внаслідок чого ОСОБА_1 втратить право на спірне майно. Доводи апеляційної скарги стверджують, що суд першої інстанції не звернув уваги на ті обставини, що звернення до суду з даною заявою є єдиним способом, передбаченим чинним законодавством, перевести даний спір у правову площину, зобов`язавши іншого з колишнього подружжя взяти дозвіл на виділення земельної ділянки під уже створене нерухоме майно, з наступним визнанням на нього права власності в судовому порядку. Доводи апеляційної скарги вказують, що аналізуючи зміст ч.2 статті 149 ЦПК України, яка регулює спірні правовідносини, суд замість дослідження обставин, на які посилається ОСОБА_1 у своїй заяві, вказує на те, що ця норма закону допускає ’’припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу утруднення виконання можливого рішення’’. Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що між сторонами вже існує майновий спір щодо спільного нерухомого майна подружжя. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 просить суд забезпечити майбутній позов. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 13.07.2020 року не проаналізував доводи заяви ОСОБА_1 , не надав їм належної правової оцінки, допустив невідповідність мотивувальної частини ухвали її резолютивній частині, при цьому не дотримався принципу збалансованості інтересів сторін, що є підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 13.07.2020 року. 

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 13.07.2020 року, виходячи із наступного. 
Відповідно до приписів ч.1,ч.2 статті 149 ЦПК України, яка регламентує підстави для забезпечення позову, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. 
Згідно ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання норм цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді і вирішенні цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до п.3 ч.1 статті 150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

В обґрунтування вимог даної заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 вказував, що під час його перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 вони за спільні кошти набули майно, яке зараз знаходиться у розпорядженні ОСОБА_2 , у вигляді  прибудови, орієнтовною площею 40,4 кв.м до належної ОСОБА_2 частини будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що знаходиться на земельній ділянці, належній Прилуцькій міській раді, і складається з трьох приміщень. ОСОБА_1 зазначає, що належного дозволу Прилуцької міської ради на спорудження прибудови ОСОБА_2 не брала, тобто, прибудова споруджена подружжям самовільно. ОСОБА_1 стверджує, що починаючи з серпня 2017 року, ОСОБА_2 стала не допускати його до спірних приміщень, маючи на меті позбавити ОСОБА_1 права на частину спільного майна, набутого подружжям за час перебування у шлюбі. ОСОБА_1 вважає, що ОСОБА_2 , зволікаючи у здійсненні узаконення приміщень прибудови, намагається порушити його право на частину спільного сумісного майна та утруднює судовий захист його порушених прав, оскільки з відповідним позовом ОСОБА_1 зможе звернутись до суду лише після узаконення прибудови.                

Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наступного: розумності, обґрунтованості вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Таким чином, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться заява про забезпечення позову, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийнято на користь позивача, в тому числі, для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом першої інстанції обґрунтовано встановлено, що ОСОБА_1 не зазначено відповідних прийнятних та переконливих обґрунтувань та не надано на їх підтвердження доказів, які б свідчили про існування імовірної небезпеки заподіяння шкоди його правам та інтересам або на підтвердження тих обставин, що захист цих прав та інтересів стане неможливим без вжиття заходів забезпечення позову або для їх відновлення необхідно буде докласти значних зусиль та витрат.

Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку відносно того, що між сторонами вже існує майновий спір щодо спільного нерухомого майна подружжя. При цьому доводи апеляційної скарги стверджують, що ОСОБА_1 просить суд забезпечити майбутній позов. Доводи апеляційної скарги вказують, що суд першої інстанції у оскаржуваній ухвалі від 13.07.2020 року не проаналізував доводи заяви ОСОБА_1 , не надав їм належної правової оцінки, допустив невідповідність мотивувальної частини ухвали її резолютивній частині, при цьому не дотримався принципу збалансованості інтересів сторін, що є підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 13.07.2020 року. 
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставами для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції від 13 07.2020 року, виходячи із наступного. 
При розгляді заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову судом першої інстанції обґрунтовано прийнято до уваги ті обставини, що підставою для забезпечення позову може вважатись підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. У поданій заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначав, що ОСОБА_2 , зволікаючи у здійсненні узаконення приміщень прибудови, намагається порушити його право на частину спільного сумісного майна та утруднює судовий захист його порушених прав, оскільки з відповідним позовом ОСОБА_1 зможе звернутись до суду лише після узаконення прибудови. При цьому ОСОБА_1 не надано суду належних та достатніх доказів у розумінні статей 77,80 ЦПК України, на підтвердження наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду при задоволенні позову. Достатньо обґрунтованою для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відносно того, що звернення ОСОБА_1 до суду з даною заявою про забезпечення позову є єдиним способом, передбаченим цивільним процесуальним законодавством, для переведення даного спору у правову площину. При цьому апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до приписів ч.1 статті 4 ЦПК України, яка регламентує право на звернення до суду за захистом, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ч.1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування оскаржуваної ухвали Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13.07.2020 року, постановленої на підставі норм права, які регулюють дані правовідносини та на основі з`ясованих обставин, на які ОСОБА_1 посилався у заяві про забезпечення позову, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом.

Керуючись статтями: 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
                 
                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.   
    
Дата складення повної постанови - 12.10.2020 року.

Головуючий:                                           Судді: