Номер провадження: 22-ц/813/4692/20 
Номер справи місцевого суду: 947/21970/19
Головуючий у першій інстанції Куриленко О. М.
Доповідач Вадовська Л. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23.11.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М., 
суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,
при секретарі - Сороколет Ю.С.,
переглянувши справу №947/21970/19 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним рішення, визнання права користування земельною ділянкою в порядку набувальної давності, про захист права на приватизацію за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2019 року у складі судді Куриленко О.М., -

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , звернувшись 11 вересня 2019 року до суду з вищеназваним позовом, вказали, що судовим рішенням від 27 жовтня 2015 року за ними визнано право спільної сумісної власності в порядку набувальної давності на житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 . Близько двадцяти років вони користуються земельною ділянкою площею 245 кв.м біля вказаного будинку, проте рішенням Одеської міської ради від 30 січня 2019 року №4224-УП їм відмовлено у передачі земельної ділянки безоплатно у приватну власність в порядку статті 119 ЗК України за набувальною давністю з посилання на те, що будівництво житлового будинку в зоні його розташування не передбачено. Позивачі зазначили, що дійсно рішенням Одеської міської ради від 19 жовтня 2016 року №1316-УП було затверджено план зонування території (зонінгу) м. Одеси, проте вже після затвердженого радою зонінгу було оформлено право власності та оренди на більш ніж половину зони ГП для житлової забудови, експлуатації і обслуговування житлових будинків без зміни цільового призначення цієї зони, з огляду на що позивачі вважають відмову ради у передачі їм у приватну власність за набувальною давністю земельної ділянки та у наданні дозволу на розробку проект землеустрою такою, що порушує їх права. Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просили:
визнати незаконним рішення Одеської міської ради №4224-УП від 30 січня 2019 року в частині пункту 10 переліку (додаток 2) відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки АДРЕСА_1 з посиланням на невідповідність статті 118 ЗК України, а саме не відповідність зонінгу «Проектна і громадська», частково зона транспортної інфраструктури, ТР-2, оскільки будівництво житлового будинку в даних зонах не передбачено;
визнати за ними в порядку набувальної давності право користування земельною ділянкою площею 245 кв.м, розташованою по АДРЕСА_1 і право на розробку проекту землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки з цільовим призначенням В.02.01 «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» (а.с.1-3). 
Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 19 вересня 2019 року відкрито провадження у справі (а.с.25-26).
Відповідач Одеська міська рада позов не визнав, зазначивши, що рішенням ради від 30 січня 2019 року №4224-УП обґрунтовано відмовлено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресом: АДРЕСА_1 . Підставою для прийняття такого рішення став лист Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 12 грудня 2018 року №01-11/565оп, де вказано на невідповідність вимогам статті 118 ЗК України, а саме вказано: «не відповідає зонінгу. Проектна громадська, частково зона транспортної інфраструктури ТР-2. Будівництво житлового будинку в даних зонах не передбачено». З листа департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 25 жовтня 2019 року №01-11/4368 та доданих до нього викопіювань з Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25 березня 2015 року №6489-УІ вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 частково знаходиться в зоні транспортної інфраструктури, а саме магістральної вулиці загальноміського значення регульованого руху, що належить до території та об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, та частково в зоні проектної громадської зони, а саме на території, де передбачено будівництво громадських центрів та окремих об`єктів господарювання. Тобто, відведення земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах даної зони не передбачено. Позивачі не звертались до Одеської міської ради щодо надання їм права користування земельною ділянкою, відмову отримали на їх звернення про надання земельної ділянки у власність. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування та державної реєстрації права власності на неї. Земельна ділянка за адресом: АДРЕСА_1 не сформована, тому вона не може бути об`єктом цивільних прав. Оскільки позивачі не зверталися до Одеської міської ради щодо надання земельної ділянки у користування, то заявлені вимоги про визнання за позивачами в порядку набувальної давності права користування земельною ділянкою є передчасними. Відмова Одеської міської ради у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з підставі не відповідності розташування даного об`єкту вимогам Генерального плату м. Одеси та зонінгу населеного пункту є мотивованою та такою, що прийнята в межах чинного законодавства (а.с.61-65).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2019 року за заявою позивачів залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Головне управління Держгеокадастру в Одеській області (а.с.91-92).
Третьою особою Головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області пояснень, заперечень суду першої інстанції не надано. 
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено за безпідставністю вимог (а.с.106-111). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення суду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 просять рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про задоволення позову (а.с.116-118).
За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає в безпідставності посилань суду на не звернення в порядку статті 119 ЗК України щодо користування земельною ділянкою в порядку набувальної давності, оскільки було звернення щодо надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки в порядку набувальної давності, а тому відповідач мав надати дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надати у користування земельну ділянку в порядку набувальної давності, якщо не було підстав для передачу земельної ділянки у власність. Суд не застосував норми Конституції щодо рівності прав громадян перед законом, права власності на землю, недопустимості обмеження прав тощо. 
В апеляційній скарзі не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.
У відзиві на апеляційну скаргу Одеська міська рада заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує відповідністю судового рішення обставинам справи, правильним застосуванням норм матеріального права (а.с.137-143).
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з огляду на наступне.
Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.
Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2015 року в справі №520/9835/15-ц, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 право спільної сумісної власності за набувальною давністю на житловий будинок літ. «А» загальною площею 37,3 кв.м, розташований за адресом: АДРЕСА_1 . Державна реєстрація права власності за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проведена 10 лютого 2016 року (а.с.7-9, 10).
Рішенням Одеської міської ради від 25 березня 2015 року №6489-УІ «Про затвердження Генерального плану м. Одеси» затверджено Генеральний план м. Одеси, розроблений державним підприємством «Український державний науково-дослідний інститут проектування міст «Дніпромісто» імені Ю.М.Білоконя»; встановлено, що містобудівна документація з планування територій м. Одеси, розроблена та затверджена до набрання чинності цим рішенням, діє в частині, що не суперечить Генеральному плану м. Одеси, затвердженому згідно з пунктом 1 цього рішення; виконавчому комітету Одеської міської ради протягом 2015 року привести власні рішення у відповідність з цим рішенням та Генеральним планом м. Одеси (а.с.67-70
Рішенням Одеської міської ради від 30 січня 2019 року №4224-УП «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», зокрема, відмовлено у наданні дозволу громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок згідно з переліком (додаток 2) Так, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено у наданні дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки за адресом: АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) з підстав: Невідповідність статті 118 ЗК України, а саме не відповідність зонінгу. Проектна громадська, частково зона транспортної інфраструктури ТР-2. Будівництво житлового будинку в даних зонах не передбачено (посилання на лист Управління архітектури та містобудування від 12 грудня 2018 року №01-11/4837-565оп) (а.с.55-60, 74-80).
З листа департаменту архітектури та містобудування Одеської міської ради від 25 жовтня 2019 року №01-11/4368 та доданих до нього викопіювань з Генерального плану м. Одеси, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 25 березня 2015 року №6489-УІ вбачається, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 частково знаходиться в зоні транспортної інфраструктури, а саме магістральної вулиці загальноміського значення регульованого руху, що належить до території та об`єктів інженерно-транспортної інфраструктури, та частково в зоні проектної громадської зони, а саме на території, де передбачено будівництво громадських центрів та окремих об`єктів господарювання. 
У розумінні положень статті 79-1 ЗК України земельна ділянка по АДРЕСА_1 не є сформованою, з огляду на що не є об`єктом цивільних прав. 
Надання земельних ділянок у користування, передача земельних ділянок у власність врегульовані земельним законодавством, дані питання вирішуються уповноваженими на те органами та, відповідно, до компетенції суду не належать. 
Оскаржуване рішення прийнято Одеською міською радою в межах компетенції на підставі пакету документів, підготовлених департаментом архітектури та містобудування Одеської міської ради з урахуванням рішенням Одеської міської ради від 25 березня 2015 року №6489-УІ «Про затвердження Генерального платну м. Одеси». Правові підстави для визнання рішення Одеської міської ради від 30 січня 2019 року №4224-УП незаконним відсутні.
Положення статті 344 ЦК України регулюють набуття за набувальною власністю права власності на нерухоме чи рухоме майно, зокрема набуття права власності на земельну ділянку як нерухоме майно. Дана норма права відсилає у набутті права власності за набувальною давністю на земельну ділянку до Земельного кодексу України, де статтею 119 врегульовано питання набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальною давністю).
Земельна ділянка по АДРЕСА_1 не була сформованою на час звернення до суду з позовом, як наслідок, не була об`єктом нерухомого майна, до якого, за наявності передбачених статтею 344 ЦК України умов (добросовісність, відкритість, безперервність, тривалість володіння) можливо було б розглядати набувальну давність в судовому порядку. 
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 не зверталися до органу місцевого самоврядування з клопотанням про надання земельної ділянки у користування на підставі набувальної давності, відповідно, рішення органу місцевого самоврядування щодо передачі чи відмови у передачі земельної ділянки у користування на підставі набувальної давності не приймалось до звернення позивачів до суду з вимогою про визнання за ними в порядку набувальної власності права користування земельною ділянкою площею 245 кв.м, розташованою по АДРЕСА_1 . 
Що ж до визнання за позивачами права на розробку проекту землеустрою, то дане питання не є компетенцією суду.
Суд першої інстанції встановив обставини справи, визначився зі спірними правовідносинами та нормами матеріального права, що такі регулюють, та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові.
Правові підстави для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення вимог відсутні.
Посилання на вирішення міською радою питань щодо інших земельних ділянок не приймається, так як не є предметом спору. 
Відповідно до положень частин 4,5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.
       Учасники справи в судове засідання 29 жовтня 2020 року завчасно повідомлені про дату, час та місце розгляду справи; відповідач надав відзив на апеляційну скаргу та заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з оголошеним в країні карантином, при цьому заява не містить обґрунтування того, чим саме обумовлена обов`язкова присутність представника відповідача в засіданні; позивачі заяв про відкладення розгляду справи не подали; справа в провадженні суду з січня 2020 року; учасники справи мали достатньо процесуального часу для надання суду письмового обґрунтування власних позицій. З огляду на те, що оголошені в країні карантинні заходи не мають прогнозованості у своєму продовженні надалі, у справі, яка наразі переглядається, зібрано достатні для прийняття рішення матеріали, то справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 грудня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Одеської міської ради, за участю третьої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про визнання незаконним рішення, визнання права користування земельною ділянкою в порядку набувальної давності, про захист права на приватизацію - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
       Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
       Повний текст постанови складено 23 листопада 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова