справа № 1005/6292/12                                        головуючий у суді І інстанції Журавський В.В.
провадження № 22-ц/824/6726/2020          суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2020 року                                                                                               м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
 
головуючого судді -	Березовенко Р.В.,   	
суддів:	Нежури В.А., Суханової Є.М.	
з участю секретаря	Мариненко Я.С.,	
 	 	 	
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року у справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна, визнання права власності, визнання недійсним договору іпотеки, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,-
 
В С Т А Н О В И В:
У червні 2012 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування майном, усунення перешкод у користуванні майном, а згодом, з урахуванням заяв про збільшення позову та зміну предмета позову, визнання права власності на майно, визнання договорів недійсними та стягнення коштів. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 з 13 березня 2008 року по 07 листопада 2012 року. З початку 2012 року відносини подружжя різко погіршилися, а у зв`язку із її зверненням з позовом про розірвання шлюбу, відповідач обмежив їй доступ до спільного майна та перешкоджав у здійсненні права володіння та користування цим майном. ОСОБА_2 у квітні 2012 року письмово звернулася до ОСОБА_1 із проханням погодити порядок володіння та користування будинком, земельною ділянкою та автомобілем, проте ОСОБА_1 відмовився надати їй доступ до вказаного майна.
У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування майном.
ОСОБА_1 , з урахуванням уточнення позовних вимог, просив:
визнати набуття земельних ділянок за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин площею 0,1436 га, державний акт на право власності на земельну ділянку від 04 вересня 2006 року серії ЯД № 663055 та за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин площею 0,2500 га, державний акт на право власності на земельну ділянку від 04 вересня 2006 року серії ЯД № 663056 за громадянином Франції ОСОБА_1 та громадянкою України ОСОБА_2 у спільну власність під час проживання однією сім`єю;
поділити майно, що є спільною сумісною власністю громадянина Франції ОСОБА_1 та громадянки України ОСОБА_2 шляхом виділення ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на частини земельних ділянок та шляхом виділення ОСОБА_2 (без визнання за нею права власності) частин земельних ділянок;
виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на 2/3 житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (що складається: житловий будинок (2008), А-ІІ, загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, а саме: на першому поверсі - Ѕ частину приміщення 7; приміщення 1, 2, 3, 4, 5, 6, 8, 9, 10, 12, 13; на другому поверсі - приміщення 18, 19, 20, 21, 22, 23, 30; будинок охорони, Б; спортзал, В; огорожа, № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні, Л, М). Відповідно ОСОБА_2 виділити 1/3 частину житлового будинку;
визнати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 та стягнути із ОСОБА_2 на його користь Ѕ частину перерахованих за квартиру особистих коштів ОСОБА_1 - 362 725 грн. (725 475 грн./2);
визнати право власності ОСОБА_1 на Ѕ частину автомобіля марки «PEUGEOT 307XS» НОМЕР_1 та стягнути з ОСОБА_2 Ѕ вартості цього автомобіля.
Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року до спільного розгляду прийнято зустрічну позовну заяву.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року у складі судді: Величка В. П. зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та встановлення порядку користування майном залишено без розгляду, у зв`язку з повторною неявкою ОСОБА_1 у судове засідання. 
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року первісний позов ОСОБА_2 задоволено. 
Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 листопада 2015 року, яка залишена без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 грудня 2015 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 08 серпня 2015 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду у частині зустрічного позову.
Рішенням апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 громадянина Французької республіки задоволено. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 в повному обсязі.
Протокольною ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 вересня 2016 року прийнято заяву ОСОБА_1 про зміну предмету позову, згідно з якою ОСОБА_1 просив:
1) визнати набуття за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час спільного проживання однією сім`єю на праві спільної сумісної власності:
земельну ділянку з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року;
земельну ділянку з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041, загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2009 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області.
2) поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 таким чином:
виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на:
земельну ділянку (у повному розмірі) з кадастровим номером 3221882201:19:217:0002, загальною площею 0,3083 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташовану за адресою: АДРЕСА_3 ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 332521 від 23 вересня 2008 року, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 , видане 12 липня 2013 року РС Вишгородського РУЮ Київської області;
Ѕ земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4;
Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна: житловий будинок (2008), А-ІІ, площа: загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М;
виділити ОСОБА_2 таке майно:
Ѕ земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року;
земельну ділянку, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області;
Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М;
3) визнати недійсним договір іпотеки від 08 липня 2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , реєстраційний номер № 1502, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Г. В.;
4) скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційні записи про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна на підставі договору іпотеки № 1502 від 08 липня 2016 року та договору позики б/н від 08 липня 2016 року, а саме: реєстраційні записи про іпотеку № 15613823 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15330789 від 08 липня 2016 року щодо житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційні записи про іпотеку № 15386823 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15331088 від 08 липня 2016 року щодо земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області; реєстраційні записи про іпотеку № 15386176 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15339972 від 08 липня 2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034 загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що спірне майно було придбано подружжям у період спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та під час шлюбу, письмовий договір про поділ чи набуття у власність майна сторони не укладали, а тому таке спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.
ОСОБА_1 також зазначав, що укладений 08 липня 2016 року договір іпотеки між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є протиправним, оскільки ОСОБА_1 не надав своєї згоди на передачу спірного майна в іпотеку, а тому вважав, що зазначений договір іпотеки підлягає визнанню судом недійсним з моменту його укладення.
Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Г. В., про визнання майна спільною сумісною власністю, поділ спільного майна, виділ майна в натурі, визнання недійсним договору іпотеки, визнання недійсним договору про відступлення права вимоги, скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову.
Не погодившись із вказаним судовим рішенням позивач, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення його зустрічного позову в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що судом першої інстанції не надано належної оцінки наявним доказам у справі. Суд дійшов помилкового висновку про те, що спірний будинок та земельні ділянки під ним є особистою власністю ОСОБА_2 . Окрім того, суд безпідставно відмовив у розподілі спільного майна сторін - земельної ділянки у с. Глібівка, Вишгородський район, Київська область. Безпідставно з точки зору апелянта суд відмовив й у задоволенні решти позовних вимог.
Рішенням Апеляційного суду  Київської області  від 02.11.2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про виділення йому у власність земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову. Виділено в порядку поділу спільного майна подружжя ОСОБА_1 та визнано за ним право власності на 1/2 земельної ділянки з кадастровим номером 3221882201:19:217:0002, загальною площею 0,3083 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №332521 від 23.09.2008 року, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 , видане 12.07.2013 року реєстраційною службою Вишгородського районного управління юстиції Київської області). В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 12.03.2020 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_5 , задоволено частково. Рішення апеляційного суду Київської області від 02 листопада 2017 року у частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна скасовано та передано справу № 1005/6292/2012 у частині зустрічних позовних вимог на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 вересня 2020 року до участі у справі залучено як третю особу ОСОБА_6 ..
 
В судовому засіданні  апелянт та його представник просили апеляційну скаргу та позовні вимоги за зустрічним позовом у скасованій частині задовольнити. 
 
Третя особа,  ОСОБА_6 , в судовому засіданніпросила прийняти рішення з урахування її інтересів.
 
Інші учасники справи належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, шляхом направлення рекомендованих поштових повідомлень та розміщення оголошення на сайті, до суду не з`явилися, однак їх неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
 
Вислухавши пояснення учасників справи, що з`явилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
 
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Відповідно до ст. 263 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання набуття за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час спільного проживання однією сім`єю на праві спільної сумісної власності, виділення ОСОБА_1 та визнання за ним право власності на Ѕ частину земельних ділянок за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин площею 0,1436 га з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041, державний акт на право власності на земельну ділянку від 04 вересня 2006 року серії ЯД № 663055 та за адресою: Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин площею 0,2500 га з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, державний акт на право власності на земельну ділянку від 04 вересня 2006 року серії ЯД №663056 та виділення земельної ділянки (у повному обсязі) та визнання права власності на неї, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 332521 від 23 вересня 2008 року, свідоцтво про право власності серії НОМЕР_3 , видане 12 липня 2013 року РВ Вишгородського РУЮ Київської області, суд першої інстанції зазначив, що зазначені земельні ділянки були набуті ОСОБА_2 на підставі рішення Гнідинської сільської ради від 30 червня 2006 року № 54-3-V «Про затвердження технічної документації та проектів відведення земельних ділянок у власність» у порядку приватизації земельних ділянок шляхом безоплатної передачі земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлових будинків та ведення особистого селянського господарства у с. Гнідин площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та площею 0,1436 га для ведення особистого селянського господарства, і набуття зазначених земельних ділянок у власність ОСОБА_2 відбулось до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , і судом не встановлено факту проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу у період до реєстрації шлюбу (тобто до 13 березня 2008 року). Зазначені земельні ділянки на підставі статей 118 ЗК України та статті 61 СК України (у редакції, що діяла на момент отримання земельних ділянок ОСОБА_2 в порядку приватизації) не можуть бути об`єктом права спільної сумісної власності, що унеможливлює їх поділ, що відповідає висновку Верховного Суду України, викладеному у постанові від 22 лютого 2012 року у справі № 6-99цс11. Оскільки спірні земельні ділянки набуті ОСОБА_2 у порядку приватизації у вересні 2006 року, суд першої інстанції зробив висновок, що вони не є спільною сумісною власністю подружжя, вимоги про поділ цих земельних ділянок є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.
 
Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог щодо поділу майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме: житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що рішенням апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2016 року, встановлено, що суд першої інстанції при розгляді справи про поділ житлового будинку, визначаючи право власності по Ѕ ідеальних часток житлового будинку за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не врахував той факт, що ОСОБА_2 є єдиною власницею будинку і її права, як власника будинку ніким не порушено. Тому суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанції вважав необґрунтованими висновки суду першої інстанції щодо задоволення цих позовних вимог. Оскільки рішення апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року набрало законної сили та згідно частини третьої статті 61 ЦПК України (у редакції, чинній на момент ухвалення оскарженого рішення) обставини, встановлені цим рішенням, мають преюдиційне значення, суд першої інстанції зробив висновок, що вимоги ОСОБА_1 про виділення йому та визнання за ним права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 510,7 кв. м, житловою площею 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.
 
Оцінюючи вказані висновки суду першої інстанції колегія суддів виходить з наступного.
 
Так, судом встановлено, що з 13 березня 2008 року по 07 листопада 2012 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі.
 
У період шлюбу право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами АДРЕСА_1 зареєстроване на ім`я ОСОБА_2 , 19 січня 2011 року по реєстраційному № 1018 в книзі 4, сторінка 13, що підтверджується свідоцтвом на нерухоме майно № НОМЕР_5, виданим Гнідинською сільською радою 12 січня 2011 року на підставі рішення виконкому Гнідинської сільської ради від 28 вересня 2010 року № 158.
 
ОСОБА_1 заперечував проти того, що житловий будинок, відносно якого заявлені позовні вимоги про поділ, є особистим майном ОСОБА_2 , обґрунтовуючи свої заперечення тим, що спірний житловий будинок будувався саме ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу та виключно за його кошти.
 
Заперечуючи проти позовних вимог щодо поділу спірного будинку, ОСОБА_2 вказала, що спірний будинок побудований за рахунок її заощаджень до шлюбу, а саме: заощаджень від підприємницької діяльності у загальному розмірі за 2003 рік 161 571,47 грн., від продажу квартири у 2007 році - 464 600 грн., від продажу садового будинку та земельної ділянки у 2010 році майже 900 000 грн., на її рахунку зберігались кошти розміром 105 000 доларів США.
 
Згідно частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
 
У абзаці 1 частини першої статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених рішень) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 червня 2018 року у справі № 711/5108/17 (провадження № 61-1935св18) зробив висновок по застосуванню пункту 3 частини першої статті 57 СК України та вказав, що «у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю».
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зазначено, що «преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта».
 
Зі змісту рішенням апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року вбачається, що судом було встановлено обставини про початок будівництва спірного будинку до реєстрації шлюбу; прийняття рішення виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради № 158 від 28 вересня 2010 року про оформлення права власності на спірний будинок; про державну реєстрацію права власності на спірний будинок 12 січня 2011 року. В рішенні апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року міститься також висновок про те, що права ОСОБА_2 ніким не порушені.
 
Натомість у рішенні апеляційного суду Київської області від 02 лютого 2016 року не була встановлена обставина про те, що спірний будинок був набутий ОСОБА_2 за час шлюбу за кошти, які належали їй особисто (пункт 3 частини першої статті 57 СК України), А отже,  колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не було спростовано належними та допустимими доказами спільну сумісну власність подружжя на спірний будинок.
 
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.
 
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
 
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
 
Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. 
 
Отже, переглянувши справу, колегія суддів дійшла висновку про те, що не зважаючи на пояснення обох сторін щодо набуття спірного житлового будинку за власні кошти кожного з них, дані обставини не були підтверджені жодним належним та допустимим доказом кимось з подружжя.  Тому, спірний житловий будинок на думку апеляційного суду є спільним майном подружжя, набутим за час шлюбу за спільні кошти.
 
Крім того. ухвалюючи рішення суд першої інстанції вважав, що набуття спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_2 відбулось до реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки судом не встановлено факту проживання однією сім`єю сторін без реєстрації шлюбу у період до реєстрації шлюбу (тобто до 13 березня 2008 року). 
 
Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду, виходячи з наступного. 
 
Як вбачається з матеріалів справи, в тому числі письмових пояснень ОСОБА_2 , під час розгляду її первісного позову у 2012-2016 роках позивач наполягала та неодноразово вказувала, що з відповідачем проживала однією сім`єю до  реєстрації шлюбу з грудня 2004 року до моменту  припинення проживання 2011 року (т.2, а.с. 121, 124, 195). 
 
Натомість, під час розгляду лише зустрічного позову у 2016 - 2017 роках ОСОБА_2 , змінила свої пояснення та почала стверджувати, що  з ОСОБА_1 спільно проживали однією сім`єю лише з  моменту реєстрації  їх шлюбу - з 2008 року.
 
Колегією суддів встановлено, що суди апеляційної та касаційної інстанції  під час попереднього розгляду первісного та зустрічного позовів дійшли вірного висновку, що  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 2004 року разом не проживали і майно набуте до 2006 року  поділу не підлягає.
 
Проте, з`ясувавши обставини справи колегія суддів вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів, якими підтверджується факт спільного проживання сторін з 2006 року до моменту реєстациї шлюбу у 2008 році. Дані обставини беззаперечно визнавалися обома сторонами. Що ж стосується, подальшої зміни пояснень ОСОБА_2 щодо відсутності будь якого періоду спільного проживання сторін без реєстрації шлюбу, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки така зміна відбулася коли у задоволенні заявленого ОСОБА_2 первісного позову про поділ майна з її підстав їй було відмовлено. 
 
Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами  та іншими особами, які беруть  участь у справі, не підлягають  доказуванню. 
 
Отже, відмова ОСОБА_2 в подальшому від визнання нею обставин проживання  спільно з ОСОБА_1 до 2006 року, судом апеляційної інстанції до уваги не приймаються, оскільки вказана відмова згідно вимог ст.178 ЦПК України не була прийнята судом, а сторона відповідача за зустрічним позовом не довела, що  вона визнала спірні обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. 
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11 (провадження № 14-105цс19) зазначено, що: «перехід права власності на земельну ділянку у разі набуття права власності на житловий будинок врегульовано статтями 120 ЗК України та 377 ЦК України. У разі, якщо одним із подружжя під час шлюбу, дійсного на момент виникнення спірних правовідносин, придбано будинок, то в подружжя виникла спільна сумісна власність, тобто право другого з подружжя на частину будинку. У зв`язку з тим, що земельну ділянку виділено у власність для обслуговування цього будинку, то в чоловіка, за яким визнається право власності на Ѕ частину будинку, в такій же частці виникає і право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку».
 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що будівництво спірного будинку розпочато до реєстрації шлюбу, в період спільного проживання сторін без реєстації шлюбу, проте рішення виконавчим комітетом Гнідинської сільської ради № 158 від 28 вересня 2010 року про оформлення права власності на спірний будинок та рішення про державну реєстрацію права власності на спірний будинок  від 12 січня 2011 року прийнято під час перебування сторін у шлюбу.
 
За таких обставин, колегія судді вважає, що спірне майно: земельні ділянки та житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набутою під час спільного проживання однією сім`єю, в тому числі,  в період з березня 2006 року до часу реєстрації шлюбу та вподальшому після реєстації шлюбу.
 
Крім цього, апеляційном судом встановлено, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , укладено договір іпотеки від 08 липня 2016 року, реєстраційний номер № 1502, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною.
 
Згідно ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
 
Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. 
 
Як вбачається з матеріалів справи під час укладення оспорюваного договору письмової згоди від ОСОБА_1   отримано не було, а відтак вимоги  ч.3 ст. 65 СК України  та ч.3 ст. 369 ЦК України  не виконано. 
 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що договір іпотеки від 08 липня 2016 року підлягає визнанню недійсними на підставі ч.1 ст. 215, ч.1 ст. 203 ЦК України, оскільки правочин вчинено з порушенням закону, без згоди іншого співвласника, чим порушено право ОСОБА_1 розпоряджатися  своєю часткою у спільному майні. А отже. позовні вимоги за зустрічним позовом в цій частині також підлягають задоволенню. 
 
Поряд з цим, є обґрунтованими та підлягають задоволенню зустрічні вимоги позивача про скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційного запису про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна на підставі недійсного договору іпотеки № 1502 від 08 липня 2016 року та договору позики б/н від 08 липня 2016 року, оскільки такі вимоги є похідними від позовних вимог про визнання договору іпотеки недійсним. 
 
Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 в частині здійснення поділу спільного майна сторін колегія суддів враховує наступне.  
Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
В п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при застосуванні ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
За ч.1 ст.61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.
А за ч.2 цієї статті об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Як роз`яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом виключені з цивільного обороту, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
Згідно зі ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України).
За ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно рекомендацій, викладених в п.24 наведеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Враховуючи викладене, апеляційний суд прийшов до висновку, що зустрічні вимоги в цій частині підлягають задоволенню частково, оскільки сторонами не досягнуто згоди щодо добровільного поділу спільного майна, а частки майна дружини та чоловіка є рівними, тому колегія суддів вважає за необхідне в порядку поділу майна подружжя, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , виділити кожному з нихта визнати за ними право власності на: Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна; Ѕ частину земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область; Ѕ частину земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область.
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
 
Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
 
Отже, переглядаючи справу, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги і необхідності скасування рішення суду першої інстанції.
 
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції  не ґрунтується на вимогах закону, а висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням норм процесуального та матеріального  права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог. 
 
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
 
Оскільки, рішення суду першої інстанції підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового судового рішення у скасованій частині, що вимагає розподілу судових витрат, колегія суддів вважає, за необхідне перерозподілити судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог.
 
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
Враховуючи, що основні зустрічні позовні вимоги задоволено, виходячи із принципу співмірності та пропорційності, судовий збір у розмірі 6 572,50 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь  позивача за зустрічним позовом.
 
Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,- 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 09 червня 2017 року в частині зустрічних позовних вимог  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна, про:
1) визнання набуття за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під час спільного проживання однією сім`єю на праві спільної сумісної власності:
- земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року;
- земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041, загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2009 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області;
2) поділу майна, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а саме:
- виділу ОСОБА_1 та визнання за ним права власності на:
- Ѕ земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4;
 -Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна: житловий будинок (2008), А-ІІ, площа: загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М;
виділу ОСОБА_2 такого майна:
- Ѕ земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року;
- земельну ділянку, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області;
- Ѕ житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М;
3) визнання недійсним договору іпотеки від 08 липня 2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , реєстраційний номер № 1502, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною;
4) скасування у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційних записів про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна на підставі договору іпотеки № 1502 від 08 липня 2016 року та договору позики б/н від 08 липня 2016 року, а саме: реєстраційні записи про іпотеку № 15613823 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15330789 від 08 липня 2016 року щодо житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційні записи про іпотеку № 15386823 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15331088 від 08 липня 2016 року щодо земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області; реєстраційні записи про іпотеку № 15386176 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15339972 від 08 липня 2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034 загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року, скасувати та передати справу № 1005/6292/2012 - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна зазначенні вище задовольнити частково.
 
Визнати нерухоме майно: земельну ділянку з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,2500 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року та земельну ділянку з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041, загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2009 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набутою під час спільного проживання однією сім`єю в період з березня 2006 року до часу реєстрації шлюбу.
 
Визнати нерухоме майно: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна: житловий будинок (2008), А-ІІ, площа: загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набутою сторонами за час перебування у шлюбі.
Визнати недійсним договір іпотеки від 08 липня 2016 року,укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , реєстраційний номер № 1502, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеновою Ганною Володимирівною.
Скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно реєстраційний запис про державну реєстрацію іпотеки та обтяження нерухомого майна на підставі договору іпотеки № 1502 від 08 липня 2016 року та договору позики б/н від 08 липня 2016 року, а саме: реєстраційні записи про іпотеку № 15613823 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15330789 від 08 липня 2016 року щодо житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 ; реєстраційні записи про іпотеку № 15386823 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15331088 від 08 липня 2016 року щодо земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2, видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області; реєстраційні записи про іпотеку № 15386176 від 08 липня 2016 року та про обтяження № 15339972 від 08 липня 2016 року щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034 загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4 від 24 квітня 2013 року.
В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за  ОСОБА_1 право власності на:
-  Ѕ частину житлового будинкуз надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна: житловий будинок (2008), А-ІІ, площа: загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М.;
-  Ѕ частину земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4;
-  Ѕ частину земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області;
 
В порядку поділу спільного сумісного майна визнати за  ОСОБА_2 право власності на:
-  Ѕ частину житлового будинкуз надвірними будівлями і спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, з усіма складовими частинами об`єкта нерухомого майна: житловий будинок (2008), А-ІІ, площа: загальна площа 510,7 кв. м, житлова площа 243,2 кв. м, будинок охорони Б; спортзал В; огорожа № 1-3; колонка питна, К; ями вигрібні Л, М.;
-  Ѕ частину земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0034, загальною площею 0,25 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663056 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане РС Бориспільського МРУЮ Київської області № НОМЕР_4;
-  Ѕ частину земельної ділянки, з кадастровим номером 3220882601:01:006:0041 загальною площею 0,1436 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташовану за адресою: с. Гнідин, Бориспільський район, Київська область, державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 663055 від 04 вересня 2006 року, свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 , видане 24 квітня 2013 року РС Бориспільського МРУЮ Київської області.
Стягнути ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6 572,50 грн.  
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий:                                                                                                Р.В. Березовенко

Судді:                                                                                                             В.А. Нежура

                                                                                                                         Є.М.Суханова