ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
17 листопада 2020 року           справа №200/13315/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд колегією суддів у складі: судді-доповідача: Казначеєва Е.Г., суддів: Гайдара А.В., Компанієць І.Д.,секретаря судового засідання Тішевського В.В., за участю представника відповідача Помалюк І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 р. у справі № 200/13315/19-а (головуючий І інстанції Дмитрієв В.С.) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Проектно-будівельне підприємство "Азовінтекс" до Головне управління ДПС у Донецькій області про  визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
                                                             ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс» (далі – позивач, ТОВ «Проектно-будівельне підприємство «Азовінтекс») звернулось до Донецького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – відповідач, ГУ ДПС у Донецькій області), в якому просило: визнати протиправним та скасувати податкових повідомлень-рішень №0146114605 від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 9228,73 грн., №0146084605 від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 82335,57 грн., за несвоєчасне внесення орендної плати за землю, на загальну суму 91564,30 грн.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 року позов задоволено, а саме суд: визнав протиправними та скасував податкові повідомлення-рішення №0146114605 від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 9228,73 грн., №0146084605 від 23 липня 2019 року про сплату грошового зобов`язання у вигляді штрафу в сумі 82335,57 грн., за несвоєчасне внесення орендної плати за землю; стягнув за рахунок бюджетних асигнувань  Головного управління ДПС у Донецькій області на користь ТОВ “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс”  судові витрати зі сплати  судового збору в сумі 1921 грн.
Відповідач, не погодившись з таким рішенням, подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що наявність у позивача сертифікату не є підставою для несплати податкових зобов`язань, та не є обставинами, що звільняють платника податку від відповідальності за несплату узгоджених грошових зобов`язань. 
Представник відповідача в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав.
Представник позивача у судове засідання не з`явися, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Суд, заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, відповідно до ч. 1 ст.1 308 КАС України, встановив наступне.
Товариство з обмеженою відповідальністю “Проектно-Будівельне підприємство “Азовінтекс”, місцезнаходження: пр. Леніна, буд. 86-А, м. Маріуполь, Донецька область, зареєстровано як юридична особа 4 червня 1996 року.  
У користуванні ТОВ “Проектно-Будівельне підприємства “Азовінтекс”    перебувають земельні ділянки, які розташовані у м. Маріуполі, що підтверджується договорами оренди земельними ділянками від 18 лютого 2008 року № 04.08.162.00073, від 24 листопада 2008 року№0408.162.00763, 23 липня 2008 року №04.08.160.00403,13 лютого 2006 року №04.06.162.00479,13 лютого 2006 року №04.06.162.00480, від 25 грудня 2007 року №04.07.162.00516, від 1 лютого 2006 року № 04.06.162.00458, планами (схемами) меж земельних ділянок та актами приймання-передачі земельних ділянок (а.с. 104-147) та не є спірним між сторонами. 
Позивачем у 2016 році було подано декларацію з орендної плати за землю та визначено податкові зобов`язання в розмірі 65716,82 грн. щомісячно та 65716,83 грн. в грудні 2016 року.
В квітні 2017 року товариством було подано уточнюючий розрахунок з орендної плати за землю та зменшено податкові зобов`язання з орендної плати за землю за період січень 2016 по червень 2016 року, які  прийняті контролюючим органом, що підтверджується квитанцією №2 від 14 квітня 2017 року (том 1, а.с. 55- 60)
Згідно копій платіжних доручень № 3110 від 30 січня 2018 року позивачем сплачено 137531,68 грн. орендної плати за землю за грудень 2017 року;  № 3215 від 02 березня 2018 року сплачено 137061,20 грн орендної плати за землю за січень 2018 року; № 3499 від 27 квітня 2018 року сплачено 137061,20 грн. орендної плати за землю за березень 2018 року; № 466 від 29 травня 2018 року сплачено  137061,20 грн. орендної плати за землю за квітень 2018 року, № 3690 від 27 червня 2018 року сплачено  137061,20 грн. орендної плати за землю за травень 2018 року, № 839 від 30 липня 2018 року сплачено  137061,20 грн. орендної плати за землю за червень 2018 року (том 1 а.с.43-48).
Інтегрована картка платника податків ТОВ “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс” з земельного податку за 2018 рік свідчить, що платежі, які надходили від позивача були зараховані в погашення зобов`язань за період  до 7 червня 2016 року (січень-травень 2016 року), в погашення пені, погашення фінансових санкцій за податковим повідомленням рішенням № 0003241200 від 08 вересня 2016 року.
05 липня  2019 року Головним управлінням ДФС у Донецькій області за результатами камеральної перевірки своєчасності сплати узгодженого податкового зобов`язання з орендної плати за землю з юридичних осіб за жовтень 2017 року, січень-квітень 2018 року ТОВ “Проектно-Будівельне підприємство “Азовінтекс”, складено Акт № 925/05-99-46-0505-538/24155428.
З висновків Акта убачається, що перевіркою встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання з орендної плати за жовтень 2017 року, січень-квітень 2018 року на суму 457821,50 грн., за що встановлена відповідальність пунктом 126.1 статті 126 розділу ІІ Податкового кодексу України.
23 липня 2019 року відповідачем на підставі зазначеного акта перевірки було прийнято податкове  повідомлення-рішення №0146114605, яким за затримку сплати грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ “Проектно-Будівельне підприємство “Азовінтекс” зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 %  у сумі 9228,73  грн. та повідомлення-рішення №0146084605, яким за затримку сплати грошового зобов`язання з орендної плати з юридичних осіб ТОВ “Проектно-Будівельне підприємство “Азовінтекс” зобов`язано сплатити штраф у розмірі 20 %  у сумі 82335,57  грн. 
За результатами розгляду скарги позивача, Державною фіскальною службою України прийнято рішення від 10 жовтня 2019 року №5067/6/99/00/08-05-05, відповідно до якого  податкові  повідомлення-рішення №0146114605 та №0146084605 від 23 липня 2019 року залишені без змін, а скаргу – без задоволення. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та фактам, здійснюючи апеляційний перегляд у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.
Податковий кодекс України визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Підпунктом 16.1.3 пункту 16.1 статті 16 ПК України, передбачено, що платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Згідно з п.46.1 ст.46 ПК України податкова декларація, розрахунок (далі - податкова декларація) - документ, що подається платником податків (у тому числі відокремленим підрозділом у випадках, визначених цим Кодексом) контролюючому органу у строки, встановлені законом, на підставі якого здійснюється нарахування та/або сплата податкового зобов`язання, чи документ, що свідчить про суми доходу, нарахованого (виплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, суми утриманого та/або сплаченого податку. 
Відповідно до пункту 54.1 статті 54 Податкового кодексу України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається   контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Пунктом 57.1 статті 57 Податкового кодексу України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Тобто, суми податкових зобов`язань, самостійно задекларовані платником податком у податковій звітності, є узгодженими грошовими зобов`язаннями з певного податку.
При цьому у відповідності до абз.1 п.50.1 ст.50 ПК України у разі якщо у майбутніх податкових періодах (з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу) платник податків самостійно (у тому числі за результатами електронної перевірки) виявляє помилки, що містяться у раніше поданій ним податковій декларації (крім обмежень, визначених цією статтею), він зобов`язаний надіслати уточнюючий розрахунок до такої податкової декларації за формою чинного на час подання уточнюючого розрахунку.
Статтею 102 ПК України, в свою чергу, визначається строк у 1095 днів, що відраховується від дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання.
Отже, пунктом 50.1 статті 50 ПК України надається платнику податків право на надання уточнюючих податкових декларацій у межах строку, встановленого статтею 102 цього Кодексу.
Податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк) (п.п. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (пп. 14.1.147 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України).
Згідно п.п. 14.1.136 п. 14.1 ст. 14 ПК України, орендна плата за земельні ділянки державної і комунальної власності - обов`язковий платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.
На підставі пункту 288.7 статті 288 ПК України податковий період, порядок обчислення орендної плати, строк сплати та порядок її зарахування до бюджетів застосовується відповідно до вимог статей 285 - 287 цього розділу.
Відповідно до пункту 286.2 статті 286 ПК України платники плати за землю самостійно обчислюють суму податку щороку станом на 1 січня і не пізніше 20 лютого поточного року подають відповідному органу державної податкової служби за місцезнаходженням земельної ділянки податкову декларацію на поточний рік за формою, встановленою у порядку, передбаченому статтею 46 цього Кодексу, з розбивкою річної суми рівними частками за місяцями.
Згідно пункту 287.3 статті 287 ПК України податкове зобов`язання щодо плати за землю визначене у податковій декларації на поточний рік, сплачується рівними частками власниками та землекористувачами земельних ділянок за місцезнаходженням земельної ділянки за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Отже, землекористувач має сплачувати податкове зобов`язання з орендної плати за земельні ділянки, задеклароване ним у податковій звітності на поточний рік рівними частками щомісячно у строк до 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
При цьому, власники землі та землекористувачі мають право подати уточнюючий розрахунок до податкової декларації в передбачений законодавством строк. 
Матеріали справи свідчать, що позивач здійснював  сплату поточних податкових зобов`язань з земельного податку за перевіряємий період у строк встановлений законодавством.  Проте, відповідачем було здійснено зарахування платежів по зобов`язанням 2018 року в погашення боргу згідно календарної черговості його виникнення, а саме платежі, які надходили від позивача були зараховані в погашення зобов`язань за період  до 7 червня 2016 року (січень-травень 2016 року), в погашення пені, погашення фінансових санкцій за податковим повідомленням рішенням № 0003241200 від 08 вересня 2016 року.
14.04.2014 року набрав чинності Указ Президента України від 14.04.2014 року №405/2014, яким уведено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 року “Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України” та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької і Луганської областей.
15.10.2014 року набрав чинності Закон № 1669-VII, який визначає тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Статтею 2 вказаного Закону на час проведення антитерористичної операції встановлено мораторій на виконання договірних зобов`язань та на нарахування пені та штрафів на основну суму заборгованості за кредитними та іншими договірними зобов`язаннями, зокрема юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.
Статтею 6 вказаного Закону (в редакції до 08.06.2016), під час проведення антитерористичної операції звільнено суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності.
Відповідно до статті 6 вказаного Закону (в редакції після 08.06.2016), звільнити суб`єктів господарювання від плати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності в населених пунктах згідно з переліками, передбаченими частиною четвертою статті 4 цього Закону.
Статтею 7 вказаного Закону (в редакції до 08.06.2016),  скасовано на період проведення антитерористичної операції орендну плату за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, які здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції.
Відповідно до статті 7 вказаного Закону (в редакції після 08.06.2016),  скасувати суб`єктам господарювання орендну плату за користування державним та комунальним майном, розташованим в населених пунктах, згідно з переліками, передбаченими частиною 4 статті 4 цього Закону.
Статтею 7 вказаного Закону (в редакції після 20.04.2017), скасування орендної плати за користування державним та комунальним майном і концесійного платежу за право на створення (будівництво) та/або управління (експлуатацію) державним та комунальним майном
Відповідно до частини 4 статті 4 цього Закону (в редакції після 08.06.2016),  перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, затверджуються Кабінетом Міністрів України, який забезпечує своєчасну їх актуалізацію.
Розпорядженнями Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення»  були затверджені Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та Перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, до яких не внесено м. Маріуполь.
Відповідно до ч. 1 – 3 ст. 11 Прикінцеві та перехідні положення Закону № 1669-VII, цей Закон, зокрема втрачає чинність через шість місяців з дня завершення антитерористичної операції, крім пункту 4 статті 11 “Прикінцеві та перехідні положення” цього Закону.
Дія цього Закону поширюється на період проведення антитерористичної операції та на шість місяців після дня її завершення.
Закони та інші нормативно-правові акти України діють у частині, що не суперечить цьому Закону.
Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, був затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року №1053-р, дію якого зупинено розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05.11.2014 року №1079-р. Вказаний Перелік втратив чинність у зв`язку з набранням чинності Переліком населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що затверджений розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1275-р.
До вказаних Переліків у спірний період було внесено, зокрема м. Маріуполь Донецької області, де зареєстрований та здійснює свою господарську діяльність позивач.
Враховуючи наведене з 14.04.2014 по 07.06.2016 включно було скасовано орендну плату за користування державним та комунальним майном суб`єктам господарювання, що здійснював господарську діяльність.
Тобто, позивач, як платник податків, який з 14.04.2014 по 07.06.2016, був звільнений від сплати за користування земельними ділянками державної та комунальної власності, мав право на зменшення (шляхом виключення) задекларованих зобов`язань з орендної плати за земельні ділянки в не залежності від дати подання уточнюючого розрахунку, оскільки законом був звільнений від сплати таких зобов`язань. Право на податкову пільгу було реалізовано позивачем шляхом подання уточнюючих розрахунків до декларацій. 
Як визначено пунктом 87.1 статті 87 ПК України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Сплата грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків з відповідного платежу може бути здійснена також за рахунок надміру сплачених сум такого платежу (без заяви платника) або за рахунок помилково та/або надміру сплачених сум з інших платежів (на підставі відповідної заяви платника) до відповідних бюджетів.
Пунктом 87.2 статті 87 ПК України передбачено, що джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами.
На підставі пункту 87.9 статті 87 ПК України у разі наявності у платника податків податкового боргу контролюючі органи зобов`язані зарахувати кошти, що сплачує такий платник податків, в рахунок погашення податкового боргу згідно з черговістю його виникнення незалежно від напряму сплати, визначеного платником податків.
Згідно пункту 131.2 статті 131 ПК України при погашенні суми податкового боргу (його частини) кошти, що сплачує такий платник податків, у першу чергу зараховуються в рахунок податкового зобов`язання. У разі повного погашення суми податкового боргу кошти, що сплачує такий платник податків, в наступну чергу зараховуються у рахунок погашення штрафів, в останню чергу зараховуються в рахунок пені. Якщо платник податків не виконує встановленої цим пунктом черговості платежів або не визначає її у платіжному документі (чи визначає з порушенням зазначеного порядку), контролюючий орган самостійно здійснює такий розподіл такої суми у порядку, визначеному цим пунктом.
За результатами проведення зазначеної перевірки податковим органом складено акт   №829/05-83-12-12-1/24155428 від 22 серпня 2016 року, яким встановлено порушення позивачем п. 287.3 ст. 287 Податкового кодексу України, а саме, несвоєчасна сплата податкового зобовязання з земельного податку з юридичних осіб за жовтень 2015 року з затримкою на 1 календарний день та по орендній платі з юридичних осіб за жовтень 2014 року із затримкою 359, 414, 423, 424, 430, 436, 439, 480, 516, 530, 557, 565 календарних днів.
08 вересня 2016 року, відповідно до висновків акту перевірки №829/05-83-12-12-1/24155428 від 22 серпня 2016 року відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 0003241200 від 08 вересня 2015 року, яким позивача зобовязано сплатити штраф у розмірі 20% у сумі 9196 грн. 65 коп. за платежем «Оренда плата з юридичних осіб» (код платежу 18010600).
Постановою Донецького окружного адміністративного суду від 15 травня 2017 року, яка залишена без змін ухвалою донецького апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року, скасовано податкове повідомлення-рішення Маріупольської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління Державної фіскальної служби у Донецькій  області від 08.09.2016 року  № 0003241200.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 20 травня 2019 року у справі №200/2788/19-а, яке набрало законної сили 03 вересня 2019 року, визнано протиправними дії Головного управління ДФС у Донецькій області щодо нарахування пені в сумі 1422436,24 грн.  ТОВ “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс” (яка утворилася при поданні уточнюючих розрахунків з орендної плати за землю за 2015-2016 роки) та зобов`язано відповідача здійснити коригування показників картки особового рахунку платника податків з орендної плати за землю ТОВ “Проектно-будівельне підприємство “Азовінтекс” шляхом скасування (вилучення) суми нарахованої пені в розмірі 1422436,24 грн.  з картки особового рахунку платника податків з орендної плати за землю позивача.
Суд рішенні дійшов до висновку, що у позивача відсутні податкові зобов`язання з орендної плати за землю державної або комунальної власності за період з 1 січня 2015 року по 07 червня 2016 року, при цьому за відсутності обов`язку сплати основного податкового зобов`язання, відповідно відсутні підставі для нарахування пені.
Також, рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 17 березня 2020 року у справі №200/13008/19-а, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 23 червня 2020 року, визнано незаконними дії ГУ ДПС у Донецькій області щодо зарахування коштів в погашення суми боргу за 2016 рік в розмірі 282 689,18 грн. гривень, зарахування коштів в погашення скасованої фінансової санкції в розмірі 9 196,65 гривень, зарахування коштів в погашення пені в розмірі 357 304,61 гривні, зобов`язано ГУ ДПС у Донецькій області здійснити коригування показників картки особового рахунку платника податків з орендної плати за землю ТОВ “Азовінтекс” шляхом скасування (вилучення) зарахованої суми коштів спрямованих в погашення суми боргу за 2016 рік в розмірі 282 689,18 грн. гривень, в погашення скасованої фінансової санкції в розмірі 9196,65 гривень, в погашення пені в розмірі 357 304,61 грн.
Судами було встановлено, що відповідачем не надано жодного доказу правомірності зарахування в рахунок заборгованості з орендної плати за землю за 2016 рік  727373,01 грн. замість самостійно узгоджених позивачем 444683, 83 грн. В порушення пункту 131.2 статті 131 ПК України податковим органом за рахунок переплати протиправно погашено за минулі періоди пеню у сумі 357304, 61 грн., замість погашення податкових зобов`язань. На підставі встановлених обставин справи суди дійшли до висновку, що відповідач не довів правомірність своїх дій щодо зарахування коштів в погашення суми боргу за 2016 рік, в погашення скасованої фінансової санкції, в погашення пені, отже суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову.
Отже, судовими рішеннями у справі №200/13008/19-а, встановлено, що контролюючий орган протиправно здійснював зарахування сплачених в 2018 році позивачем в рахунок поточних зобов`язань  з орендної плати за землю коштів в погашення суми боргу за 2016 рік в розмірі 282 689,18 грн. гривень, скасованої фінансової санкції в розмірі 9196,65 гривень, в погашення пені в розмірі 357 304,61 гривні. 
Відповідно до частини 4 статті 78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Актом перевірки № 925/05-99-46-0505-538/24155428 було встановлено несвоєчасну сплату самостійно визначеного податкового зобов`язання з орендної плати за жовтень 2017 року, січень-квітень 2018 року на суму 457821,50 грн., а саме грошове зобов`язання за податковою декларацією від 17.02.2017 № 9022473445 за платежем з орендної плати з юридичних осіб за 2017 рік, податковою декларацією від 16.02.2018 № 9023215165 за платежем з орендної плати з юридичних осіб за 2017 рік, датою виконання 30.11.2017 погашено 29.03.2019, датою виконання 02.03.2018 погашено 30.05.2019, датою виконання 30.03.2018 погашено 30.05.2019, датою виконання 30.03.2018 погашено 27.06.2019, датою виконання 30.04.2018 погашено 27.06.2019, датою виконання 30.05.2018 погашено 27.06.2019.
З урахуванням наведеного та матеріалів справи, на час проведення перевірки та прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, подальша сплата позивачем поточних зобов`язань зараховувалась відповідачем в погашення заборгованості без врахування вищезазначених висновків суду. Отже, відповідачем фактично порушена черговість погашення податкового боргу. 
Відтак, висновки відповідача щодо порушення позивачем терміну сплату самостійно визначеного грошового зобов`язання за 2017 - 2018 роки, є помилковими.
Таким чином, висновки акту перевірки щодо порушення позивачем терміну сплату самостійно визначеного грошового зобов`язання за жовтень 2017 року, січень-квітень 2018 року по орендній платі за землю з юридичних осіб протягом строків, визначених пунктом 57.1 статті 57 та пунктом  287.3 статті 287 Податкового кодексу України, гуртуються не на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин, оскільки, відповідачем не враховано вищезазначені обставини.
Відповідно до п.126.1 ст. 126 ПК України, у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання (крім випадків, передбачених пунктом 126.2 цієї статті) протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Підсумовуючи вищевикладене в сукупності, суд дійшов висновку, що застосування до позивача штрафних санкцій на підставі пункту 126.1 статті 120 Податкового кодексу України податковими повідомленнями-рішеннями, є протиправним.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом обставинами, наявними в матеріалах справи доказами та нормами права, зазначеними в мотивувальній частині оскаржуваного рішення суду, які регламентують спірні правовідносини.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, суд дійшов до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, у зв`язку з чим підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, тому, при таких обставинах, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін
Керуючись статями 309, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -
                                                         ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 р. у справі № 200/13315/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 14 липня 2020 р. у справі № 200/13315/19-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів після складення повного тексту в порядку, визначеному ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Повне судове рішення складено та підписано колегією суддів 17 листопада 2020 року.

Суддя-доповідач:                                                                           Е.Г. Казначеєв

Судді:                                                                                        А.В. Гайдар

                                                                                                     І.Д. Компанієць