Кропивницький апеляційний суд 
№ провадження 33/4809/409/20                          Головуючий у суді І-ї інстанції Бугайченко Т. А.
Категорія - 130                                          Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Гончар В. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       23.12.2020 року.        Суддя Кропивницького апеляційного суду Гончар В.М., за участі ОСОБА_1 , розглянув у порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2020 року, якою: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, військовослужбовець, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 ,
 
визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік та стягнено судовий збір в розмірі 420,40 грн. в дохід держави
ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду ОСОБА_1 визнаний винним у тому, що 07 вересня 2020 року о 02 годині 02 хвилин в м. Олександрії по вул. Новопразьке шосе, 143, керував автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів). Від проходження огляду для визначення стану алкогольного сп`яніння за допомогою приладу Драгер 6810 чи в медичному закладі відмовився в присутності свідків, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, ОСОБА_1 07 вересня 2020 року о 02 годині 02 хвилин, керуючи автомобілем ВАЗ 21093, державний номерний знак НОМЕР_1 , на вимогу працівників поліції про зупинку транспортного засобу, завчасно подану за допомогою звукових спеціальних сигналів та проблискових маячків червоного та синього кольору, не зупинився, був затриманий шляхом переслідування на патрульному автомобілі 113688, чим порушив п. 2.4 Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122-2 КУпАП.
В апеляційній ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду першої інстанції, а провадження в адміністративній справі закрити. 
В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність підстав для зупинки його автомобіля поліцейськими, а тому подальше складання щодо нього протоколів є незаконними та не можуть бути прийняті судом як докази. Вказує і не те, що жодного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у відповідності до вимог чинного законодавства, з ним не проводилось, відповідний акт не видавався.
Крім того зазначає, що ст. 130 КУпАП, за якою він притягнутий до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність лише за керування в стані сп`яніння річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями, однак жодним засобом із визначеної категорії він не керував. 
Під час апеляційного перегляду ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та посилаючись на вказані в ній обставини просив апеляційну скаргу задовольнити. Також зазначив, що відмовився проходити огляд для визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер з причин безпідставної зупинки його автомобіля працівниками поліції.
Заслухавши правопорушника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, перевіривши апеляційні доводи вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, за таких обставин.
Пунктом 2.5 ПДР України встановлено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Встановлений порядок огляду визначається положеннями Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735.
Так, огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Пункт 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил.
За ч.1 ст.130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд дійшов переконливого висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції правильно встановлено фактичні обставини справи про вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП.
Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчинені адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, об`єктивно підтверджується дослідженими та перевіреними під час судового розгляду справи наступними доказами: протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 №333954 від 07.09.2020 про обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП; письмовими поясненнями свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які підтвердили, що ОСОБА_1 в їх присутності відмовився від проходження огляду на визначення стану алкогольного сп`яніння на місці зупинки та в медичному закладі; відеозаписом з нагрудної камери поліцейського, із якого вбачається причина зупинки транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 , який в присутності свідків відмовляється пройти огляд для визначення стану сп`яніння на місці та в медичному закладі, роз`яснення йому працівником поліції передбачених законом прав, складання протоколів, вилучення посвідчення водія та написання письмових пояснень ОСОБА_1 в складених протоколах. Також вина ОСОБА_1 підтверджується і протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 333955 від 07.09.2020 про обставини вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122-2 КУпАП. 
Дані докази узгоджуються між собою, є логічними, послідовними, тому суд визнав їх належними, допустимими, достатніми та кладе в основу даної постанови.
Зазначеними дослідженими доказами спростовуються посилання правопорушника на те, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність підстав для зупинки його автомобіля поліцейськими, а тому подальше складання щодо нього протоколів є незаконними та не можуть бути прийняті судом як докази, та що жодного огляду з метою виявлення стану алкогольного чи іншого сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, у відповідності до вимог чинного законодавства, з ним не проводилось.
Крім того, відповідно матеріалів справи будь-які дані, які б спростовували чи ставили під сумнів наведені досліджені судом докази, вказували про порушення вимог ст.266 КУпАП під час їх отримання у справі відсутні і не встановлені.
Жодні обґрунтовані підстави ставити під сумнів допустимість, достовірність та належність зібраних поліцейськими доказів відсутні. Будь-яких обґрунтованих відомостей, які б ставили під сумнів об`єктивність поліцейських або свідків у справі, суду не надано, їх зацікавленість під час провадження у справі стосовно ОСОБА_1 не встановлена, раніше вони не знайомі.
Переконливих доводів, які б безумовно спростовували надані разом з протоколами докази вчинення ОСОБА_1 адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122-2, ч.1 ст.130 КУпАП, не було наведено. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що ст.130 КУпАП, за якою він притягнутий до адміністративної відповідальності, передбачає відповідальність лише за керування в стані сп`яніння річковими, морськими або маломірними суднами судноводіями, однак жодним засобом із визначеної категорії він не керував, як підставу для скасування постанови суду, є безпідставними враховуючи наступне. 
01.07.2020 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від 22.11.2018№ 2617-VIII відповідно до якого відповідальність за правопорушення, яке ставилось в провину ОСОБА_1 , була закріплена у статті 286-1 "Керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції" України, а статтю 130 КУпАП було змінено.
Однак, 03.07.2020  Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень" N 720-IX від 17.06.2020 внесено зміни до Закону № 2617-VIII відповідно до яких вилучені положення, які змінювали статтю 130 КУпАП та включали до КК України статтю 286-1, а тому суд дійшов правильного висновку про те, що на момент вчинення адміністративного правопорушення ОСОБА_1 ,  стаття 130 КУпАП підлягала застосуванню в редакції, що діяла до набрання чинності Законом N 2617-VIII.
Отже обставини, на які посилається ОСОБА_1 , є лише способом захисту з метою уникнення відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення. 
Перевіривши матеріали справи апеляційний суд дійшов висновку, що протоколи про адміністративні правопорушення відносно  ОСОБА_1 , складені відповідно до ст.256 КУпАП, в ході провадження по справі дотримано вимог ст.245 КУпАП,  а судовий розгляд справи проведено у відповідності до ст.280 КУпАП. 
Суд, враховуючи особу правопорушника, характер вчиненого проступку, застосував до  ОСОБА_1 адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП яке, за своїм видом і мірою є справедливим, необхідним і достатнім для його виховання в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобіганню вчиненню нових правопорушень. 
Враховуючи зазначене доводи  ОСОБА_1 щодо скасування постанови суду за обставин, викладених в апеляційній скарзі, є не обґрунтованими, а тому в їх задоволення слід відмовити.
Керуючись ст. 294 КУпАП,
ПОСТАНОВИВ:

 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2020 року щодо ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Кропивницького
       апеляційного суду                                                         В.М. Гончар