ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.10.2020 року                                                                 м. Одеса 
Єдиний унікальний номер справи №515/2239/15-ц
Апеляційне провадження №22-ц/813/4413/20 
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого-Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач), 
суддів- Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С., 
за участю секретаря - Сороколет Ю.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1  на заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року,  постановлене під головуванням  судді Семенюк Л.А.,
 
ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2015 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», правонаступником якого є акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі-АТ «УкрСиббанк», банк), звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені.
Позивач свої вимоги обґрунтував тим, що 30 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №11341865000 (далі – кредитний договір), за умовами якого банк надав кредит у розмірі 64 500 доларів США зі сплатою 13 % річних на строк до 30 квітня 2020 року, а позичальник зобов`язався повернути кредит у повному обсязі та сплатити проценти за користування кредитом.
Згідно додаткової угоди № 2 від 25 березня 2009 року, укладеної між сторонами вказаного договору змінено графік погашення кредиту, а відповідно до додаткової угоди №3 від 16 серпня 2010 року - змінено схему погашення кредиту на ануїтетну та встановлено ануїтетний платіж в розмірі 875 доларів США, зі строком сплати 16-го числа кожного місяця. 
05 липня 2012 року між ним, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір №11450916000 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року. 
Новий боржник – ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором №11341865000 від 30 квітня 2008 року. На дату укладення договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника за кредитним договором становила 51 506,60 доларів США.
На підтвердження зміни зобов`язань між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , 05 липня 2012 року укладено додаткову угоду №4 до договору про надання споживчого кредиту від 30 квітня 2008 року, умовами якої визначено, що до ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки передбачені кредитним договором, в тому числі щодо повернення кредиту та плати за кредит. За використання кредитних коштів встановлена відсоткова ставка в розмірі 13,0% річних. Встановлено новий строк повернення кредиту - не пізніше 30 квітня 2038 року. Встановлено, що у період з 05 липня 2012 року по 16 березня 2038 року позичальник здійснює погашення кредиту та процентів в день сплати ануїтетних платежів, передбачений договором, шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 574,60 доларів США, 16 квітня 2038 року останній платіж у розмірі – 462,83 долари США.          
З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, були укладені наступні договори поруки:
- між банком та ОСОБА_2 за № 243758 від 16 серпня 2010 року;
- між банком та ОСОБА_3 за № 254329 від 05 липня 2012 року.
Крім того, 05 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного договору поруки № 243758, в зв`язку зі зміною боржника за кредитним договором, поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання.
Відповідно до умов договорів поруки, укладених між банком та відповідачами, останні надали згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання, а саме зобов`язалися солідарно, у повному обсязі відповідати за виконання ОСОБА_1 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.
Всупереч умов кредитного договору, відповідач ОСОБА_1 не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушує взяті на себе договірні зобов`язання.
26 серпня 2015 року відповідачам направлені вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 08.12.2015 року вимоги банку залишені без задоволення.
Таким чином, станом на 08 грудня 2015 року, заборгованість ОСОБА_1 становить 57 628,18 доларів США, з яких: кредитна заборгованість – 50 493,03 доларів США; заборгованість по процентам – 7 135,15 доларів США; заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 08 грудня 2015 року складає - 44 228,26 грн. з яких: пеня за прострочення сплати кредиту – 2197,80 грн.; пеня за прострочення сплати процентів – 42 030,26 грн. За таких обставин позивач просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за кредитом та судові витрати.
Відповідачі свого ставлення до позовних вимог не висловили.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року в розмірі 57 628,18 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 44 228,26 грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року в розмірі 57 628,18 доларів США та пеню за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в розмірі 44 228,26 грн. 
Стягнуто з  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» судовий збір у розмірі по 6 978,25 грн. з кожного.
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, зокрема, керувався ст.ст.526,554,559, 629,1050,1054 ЦК України та виходив з того, що ОСОБА_1 перестав сплачувати кредит та проценти за його користування, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором. Оскільки вимога банку про настання строку повернення кредиту у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань відповідачами виконана не була, позивач реалізував своє право шляхом стягнення солідарно заборгованості з позичальника та поручителів.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 10 березня 2017 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.
Ухвалою Татарбунарського районного суду Одеської області від 06 вересня 2017 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення також залишено без задоволення.

Доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові банка до всіх відповідачів в повному обсязі.
Неправильність рішення суду обґрунтовано неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. 
Зокрема, апелянт зазначив, що:
-позивач не довів факт надання грошових коштів за кредитним договором позичальнику саме в тому розмірі і тій валюті, що вказані в позовній заяві;
-розрахунок заборгованості, на підставі якого ухвалено заочне рішення, не відповідає реальній заборгованості за кредитним договором;
-у банка відсутнє право на звернення до суду з вимогою дострокового погашення кредиту.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «УкрСиббанк» просить її відхилити, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість її доводів.
Матеріали справи не містять дані про те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уповноважили ОСОБА_1 представляти їх інтереси в суді апеляційної інстанції, а тому рішення суду першої інстанції перевіряється в межах позову банка лише до відповідача ОСОБА_1 .
Сторони в судове засідання, призначене на 06 жовтня 2020 року, не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що відповідно до правил ч.2ст.372 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи у їх відсутність.
Так, зокрема, представник відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Черепов Д.В., який здійснював їх представництво на стадії апеляційного розгляду на підставі ордерів був завчасно повідомлений (01червня 2020 року) про розгляд справи 06 жовтня 2020 року (т.3а.с.33, 138, 218,т.4а.с.53).
Належних доказів того, що договір про надання правової допомоги, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 розірвано, матеріали справи не містять.

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні дані встановлені судом
Судом встановлено, що 30 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту №11341865000, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит в іноземній валюті в розмірі 64 900 доларів США, що дорівнювало еквіваленту 327 745 грн. за курсом НБУ на день укладення договору, зобов`язавшись повернути кошти у повному обсязі не пізніше 30 квітня 2020 року та сплачувати проценти за користування кредитом в розмірі 13,00% річних (а.с.6-12).
Як видно з копії додаткової угоди № 2 від 30 квітня 2008 року та графіку погашення кредиту, за домовленістю сторін було змінено графік погашення кредиту, що є невід`ємною частиною договору про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року (т.1а.с.17-22).
Згідно копії додаткової угоди №3 від 16 серпня 2008 року між сторонами досягнуто домовленості про зміну схеми погашення кредиту на ануїтетну та встановлено ануїтетний платіж в розмірі 875,00 доларів США, зі строком сплати 16-го числа кожного місяця (т.1 а.с.23-24).
Згодом, як вбачається із договору №11450916000 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту від 05 липня 2012 року та додаткової угоди №4 від 05 липня 2012 року, укладених між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , сторони домовились, щодо переведення боргу з первісного боржника – ОСОБА_3 на нового боржника – ОСОБА_1 , внаслідок чого ОСОБА_1 замінив ОСОБА_3 , як зобов`язану сторону у договорі про надання споживчого кредиту та прийняв на себе всі зобов`язання позичальника, у тому числі щодо повернення кредиту та сплати за кредит, а також всі інші зобов`язання позичальника, що випливають з умов основного договору. Встановлено новий строк повернення кредиту - не пізніше 30 квітня 2038 року, а також встановлено, що у період з 05 липня 2012 року по 16 березня 2038 року позичальник здійснює погашення кредиту та процентів в день сплати ануїтетних платежів, передбачений договором, шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 574,60 доларів США, 16 квітня 2038 року останній платіж в розмірі – 462,83 долари США (т.1а.с.25-28).      
Крім того, судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 , між банком та відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені, відповідно, наступні договори поруки: № 243758 від 16 серпня 2010 року; № 254329 від 05 липня 2012 року. При цьому, кожен із поручителів взяв на себе солідарну відповідальність перед Банком у випадку невиконання або неналежного виконання новим боржником ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань по кредитному договору на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання позовної вимоги (т.1а.с.29-31,113-114).
05 липня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 укладено додаткову угоду №1 до вищезазначеного договору поруки, в зв`язку зі зміною боржника за кредитним договором, згідно якої поручитель надала згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання з установленим новим розміром ануїтетного платежу 574,60 доларів США з 05 липня 2012 року по 16 березня 2038 року, останній платіж 16 квітня 2038 року у розмірі 462,83 доларів США, інші умови залишено незмінними (т.1а.с.32-33).  
Копіями досліджених судом вимог банку від 26.08.2015 року, направлених відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 рекомендованими листами та отриманих останніми 01 та 04 вересня 2015 року, підтверджується факт повідомлення останніх щодо простроченої заборгованості за кредитним договором та вимогою про погашення простроченого зобов`язання протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення, а у випадку не усунення порушень у встановлений договором строк - про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов`язаних із ним платежів, що разом на вказану дату становило 55 976,79 доларів США (т.1а.с.34-39,40-41).
Розрахунком заборгованості за кредитним договором № 11341865000 від 30 квітня 2008 року підтверджується, що станом на 08 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_1 має заборгованість за вищезазначеним кредитним договором у розмірі 50 493,03 доларів США; заборгованості по процентам – 7 135,15 доларів США, загальна сума заборгованості становить 57 628,18 доларів США, а також пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом – 2 197,80 грн.; пені за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам – 42 030,26 грн. (т.1а.с.42-54).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Щодо не доведення факту надання банком грошових коштів за кредитним договором позичальнику саме в тому розмірі і тій валюті, що вказані в позовній заяві
Як на підставу для скасування оскаржуваного рішення апелянтом зазначено, що матеріали справи не містять первинних бухгалтерських документів, а відтак і відсутні докази надання грошових коштів за кредитним договором в тому розмірі і в тій валюті, що вказана в позовній заяві, а також відсутні підтвердження реального розміру заборгованості за кредитним договором.
Вказані доводи є необґрунтованими з таких підстав.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, письмовими, речовими і електронними доказами.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1ст.77 ЦПК України). 
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
На підтвердження обставин, якими АТ «УкрСиббанк» обгрунтувало свої вимоги, зазначено наступні докази:
-кредитний договір, в якому зазначено суму наданого кредиту (п.1.1), строк кредитування (п.1.2), процентна ставка та метод їх нарахування (п.1.3, та 1.3.3.), спосіб надання кредиту (п.1.5.) та інші умови;
-договори поруки;
-розрахунок заборгованості за кредитом, в якому зазначені дата сплати та максимальний залишок заборгованості згідно графіку (додаток №2 до кредитного договору), дата та сума фактичного погашення кредиту, залишок строкової, простроченої та загальний залишок заборгованості;
-розрахунок заборгованості по процентам, в якому, згідно умов договору (п.1.3) визначена процентна ставка, період за який нараховані проценти, кількість днів, нараховано та сплачено процентів, залишок строкової, простроченої та загальний залишок заборгованості за процентами (метод нарахування процентів визначений п.1.3.3. кредитного договору).
Відповідно ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
За умовами кредитного договору (п.10.9) банк самостійно веде і здійснює розрахунки заборгованості позичальника відповідно до вимог НБУ та умов договору.
До матеріалів справи позивачем було надано довідку-розрахунок заборгованості з якої вбачаються періоди нарахування та погашення заборгованості по кожному з видів платежів (основний борг, відсотки, пеня).
Наявний у справі розрахунок заборгованості складено відповідно до умов договору і такий розрахунок є хронологічним відображенням стану виконання грошового зобов`язання з консолідованим зазначенням сум нарахувань та погашень.
Згідно з установленою правозастосовною практикою, розмір заборгованості може бути доведено письмовими доказами ( в даному випадку розрахунком заборгованості), який перевіряється судом на предмет відповідності умовам договору та співставляється з наявними у справі доказами щодо виконання зобов`язань (доказів на спростування заявлених вимог).
Матеріали справи не містять письмових доказів на спростування заборгованості, невідповідності розрахунку умов договору, контр-розрахунку відповідачами не вказано та суду не надано.
Разом з тим, апелянтом зазначено, що в матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи.
Відповідно до ст.41 Закону України «Про Національний банк України» та ч.ч.1,2ст.68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», Національний банк України (далі - НБУ) встановлює обов`язкові для банківської системи стандарти та правила ведення бухгалтерського обліку і фінансової звітності, що відповідають вимогам законів України та міжнародним стандартам фінансової звітності. Банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених НБУ відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку. Бухгалтерський облік має забезпечувати своєчасне на повне відображення всіх банківських операцій та надання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов`язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.
Положенням про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженим постановою НБУ від 18 червня 2003 року № 254 ( далі – Положення №254), визначено перелік первинних документів, які складаються банками незалежно від виду операції, та їх обов`язкові реквізити.
Залежно від виду операції первинні документи банку (паперові та електронні) поділяють на касові, які підтверджують здійснення операцій з готівкою) та меморіальні, що використовуються для здійснення безготівкових розрахунків із банками, клієнтами, списання коштів з рахунків та внутрішньобанківських операцій.
До первинних меморіальних документів, які підтверджують надання банком послуг з розрахунково-касового обслуговування, належать меморіальні ордери, платіжні доручення, платіжні вимоги-доручення, платіжні вимоги, розрахункові чеки та інші платіжні документи, що визначаються нормативно-правовими актами НБУ.
Пунктом 5.1 глави 5 Положення №254 визначено, що інформація, яка містить в первинних документах, систематизується у регістрах синтетичного та аналітичного обліку. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа.
Виписки з особових рахунків клієнтів, що є регістрами аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка.
Таким чином, виписка з особового рахунка є первинним банківським документом та відображає зарахування коштів на рахунок заявника.
В той же час, розрахунок заборгованості за своєю природою є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан нарахувань в певні періоди часу. Даний документ складається на основі виписки за кредитним договором, яка є первинним бухгалтерським документом.
Надана позивачем виписка за кредитним договором підтверджує факт видачі кредитних коштів, часткове погашення заборгованості та наявність заборгованості за кредитним договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що банк з 18 листопада 2014 року почав незаконно нараховувати відсотки у подвійному розмірі (26% річних) спростовуються наступним.
Згідно п.п.1.3.1 кредитного договору №11341865000 від 30 квітня 2008 року, укладеному між банком та ОСОБА_3 , за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка становить 13% річних.
Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку, передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередні місяці.
За кредитування кредитними коштами понад встановлений договором строк, банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки визначеної за користування кредитом. Нарахування вищевказаної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу, а саме з наступного дня після не сплати або не повної сплати платежу встановленого в договорі.
Проценти нараховуються на прострочену суму основного боргу за підвищеною ставкою до моменту погашення такої заборгованості. 
Таким чином, укладаючи кредитний договір сторони домовились про те, що у випадку порушення зобов`язання за кредитним договором, а саме у випадку виникнення простроченої заборгованості, відсотки нараховуються у подвійному розмірі від діючої відсоткової ставки.
05 липня 2012 року між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір №11450916000 про переведення боргу за договором про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року. 
Новий боржник - ОСОБА_1 прийняв на себе зобов`язання ОСОБА_3 за кредитним договором №11341865000 від 30 квітня 2008 року. На дату укладення договору про переведення боргу заборгованість первісного боржника за кредитним договором становила 51 506,60 доларів США.
На підтвердження зміни зобов`язань між банком, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 05 липня 2012 року укладена додаткову угоду №4 до договору про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року, умовами якого визначено, що до  ОСОБА_1 перейшли всі права та обов`язки, передбачені кредитним договором, в тому числі щодо повернення кредиту та плати за кредит. 
Відповідно до п.2 даної угоди, яка підписана безпосередньо ОСОБА_1 , новий боржник підтвердив, що умови основного договору йому добре відомі, він їх повністю розуміє і погоджується з ними.
Аналіз викладеного дає підстави для висновку, що ОСОБА_1 був освідомлений з усіма умовами договору, в тому числі п.1.3.1 основного договору, що передбачає нарахування штрафних санкцій у вигляді нарахування процентів на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, передбаченої п.1.3.1 основного договору

Щодо не доведення розрахунку заборгованості, на підставі якого ухвалено заочне рішення 
Відповідно до ч.1ст.12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За нормами ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У порушенні наведених норм відповідачем не надано суду доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову банку та не спростовано наданий банком розрахунок заборгованості.

Щодо відсутності у банка права на звернення до суду з вимогою про дострокового погашення кредиту.
Частиною1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором.
Згідно до ч.2ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. 
Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору №11341865000 від 30 квітня 2008 року позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення згідно додатку №1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 06 квітня 2029 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та/або згідно умов відповідної угоди сторін.
Порядок дострокового повернення кредиту за вимогою банку передбачено розділом 6 даного договору.
Так, відповідно до п.6.1.2 договору сторони, керуючись чинним законодавством України, зокрема ст.ст.526,611 ЦК України, погодили, що банк має право визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з п.1.2.2 цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення.
Відповідно до п.6.2 договору, в разі застосування банком права, передбаченого п.6.1.2 договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним, а саме: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомлення про вручення) за адресою позичальника. 
Згідно положенням п.3.4.2 кредитного договору сторони погодили, що протягом дії цього договору позичальник зобов`язується письмово повідомити банк про зміну будь-яких даних щодо особи позичальника, а саме: паспортних даних, фактичної адреси проживання, адреси для листування, даних щодо прописки (реєстрації), номеру робочого, домашнього номеру, місця роботи; та повідомити банк про виникнення будь-яких інших обставин, які можуть вплинути на виконання позичальником зобов`язань за цим договором, в триденний строк з моменту виникнення таких змін і в цей же строк надати до банку відповідні документи, що підтверджують такі зміни.
Таким чином, сторони погодили, що направлення подібної вимоги:
-є правом банку;
-направлення вимоги здійснюється шляхом направлення вимоги листом (цінний з описом) або вручається кур`єром за адресою позичальника;
-вимога направляється на адресу, яка вказана позичальником, в той же час позичальник повинен повідомляти про зміну адресу реєстрації чи місця постійного проживання.
Як зазначалось вище, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ст.11 ЦК України).
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, Нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.
Частина 1 ст. 13 ЦК України визначає, що цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Відповідно до положень ч.1ст.212 ЦК України особи, які вчиняють правочин, мають право обумовити настання або зміну прав та обов`язків обставиною, щодо якої невідомо, настане вона чи ні (відкладальна обставина).
Тобто, сторони за змістом договору погодили відкладальну обставину – у разі порушення позичальником строків виконання зобов`язань, банку надано право визнати строк таким, що настав. Також сторонами погоджено порядок реалізації такого права (шляхом направлення листа (цінний з описом) на адресу яка надана стороною договору. 
Згідно договору поруки №20712 від 30 квітня 2008 року, додаткової угоди №4 від 05 липня 2012 року до договору про надання споживчого кредиту №11341865000 від 30 квітня 2008 року (дані зазначені в кінцевих розділах договорів «адреса, реквізити та підписи сторін») адресою проживання/адресою листування ОСОБА_1 є Одеська обл., Татарбунарський р-н, с.Приморське. 
Іншої адреси для листування позичальником банку надано не було, а доказів направлення такого повідомлення, відповідно до положень п.3.4.2 кредитного договору, матеріали справи не містять.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що банком, у відповідності до п.6.1.2 та п.6.2 договору було реалізовано право на дострокове повернення кредиту шляхом направлення відповідного листа на адресу позичальника, яка зазначена в підписаних сторонами договорах. В той же час, позичальником, у порушення положень п.3.4.2 кредитного договору не було повідомлено банк про іншу адресу для листування.
Сам по собі факт не отримання стороною справи вимоги, якою банк, з дотриманням умов договору, надсилав вимогу за належною адресою, не може вважатися підставою для невизнання терміну виконання таким, що настав, оскільки зумовлена не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надходила на адресу його реєстрації.
Керуючись ст.ст.368,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 17 листопада 2016 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 12 жовтня 2020 року.

Головуючий 

Судді: