Ухвала
іменем України 
02 грудня 2020 року
м. Київ
справа № 308/8903/13-к
провадження № 51-991км20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 , 
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
прокурора                                                   ОСОБА_4 ,
засуджених                                                ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , 
захисників                                                   ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції),               
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , його захисників–адвоката ОСОБА_8 і ОСОБА_9 ,засудженого ОСОБА_5 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2020 року щодо  ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , 
засуджених за вчинення злочинів, передбачених  пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115;  ч. ч. 2, 4 ст.187; ч.3 ст.289; ч.2 ст.15, ч.3 ст.289; Кримінального кодексу України (далі–КК).
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вказаним вироком 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя  АДРЕСА_1 , раніше судимого за вироком військового суду Західного регіону України від 14 грудня 2000 року за частинами 2, 3 ст. 140, п. «а» ст. 252, ч. 2 ст. 17- пунктів «а», «в» ст. 93, ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 223, ч. 1 ст. 222, ч. 5 ст. 19-п. «в» ст. 252, п. «а» ст. 241, ч. 2 ст. 17- ч. 2 ст. 140, ч. 3 ст. 193, п. «а» ст. 239 Кримінального кодексу України 1960 року до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років, 05 листопада 2005 року звільненого від відбування покарання за Указом Президента України від 28 жовтня 2005 року «Про помилування» з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,
засуджено до покарання:
- за пунктами 6, 12, 13ч. 2 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі–КК)– у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за ч. 4 ст. 187 КК– у виді позбавлення волі на строк 12 років, з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за ч. 3 ст. 289 КК - у виді позбавлення волі на строк 10 років, з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
– за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК- у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
– за ч. 2 ст. 187 КК – у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Звільнено ОСОБА_6 від призначеного за ч. 2 ст. 187 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі статей 70, 71 КК ОСОБА_6 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
 
  ОСОБА_5 ,
ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця смт Верхній Рогачик Верхньорогачицького району Херсонської області, жителя АДРЕСА_2 , на підставі ст. 89 КК раніше не судимого,
засуджено до покарання:
- за пунктами 6, 12, 13ч. 2 ст. 115 КК– у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за ч. 4 ст. 187 КК– у виді позбавлення волі на строк 10 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
- за ч. 3 ст. 289 КК - у виді позбавлення волі на строк 9 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
– за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК- у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю;
– за ч. 2 ст. 187 КК – у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Звільнено ОСОБА_5 від призначеного за ч. 2 ст. 187 КК покарання у зв`язку із закінченням строків давності.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є його власністю.
Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_10 2500 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 60 000 грн – моральної шкоди, тобто по 31 250 грн, з кожного.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_11 250 000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а на користь потерпілої ОСОБА_12 – 40 500 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 10 000 грн – моральної шкоди.
Вирішено долю судових витрат і речових доказів у справі.
За вироком суду  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 визнано винуватими у вчиненні злочинів, інкримінованих їм, за таких обставин.
У період між 23:00 28 березня 2007 року та 01:00 29 березня 2007 року ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , перебуваючи у автомобілі марки ВАЗ-21140, 2006 р. в. ( д.н.з. НОМЕР_1 ), яким користувався і керував ОСОБА_13 , на ділянці автодороги Луцьк - Львів, куди останній привіз їх з м. Ужгорода, скориставшись відсутністю ОСОБА_13 у автомобілі, домовилися при першій нагоді позбавити його життя для подальшого заволодіння належним йому майном.
29 березня 2007 року між 01:00 та 02:00 ОСОБА_6 попросив ОСОБА_13 проїхати та зупинити керований ним автомобіль в одному з провулків на безлюдній ділянці автодороги неподалік с. Рованці Луцького району Волинської області.
Після цього ОСОБА_6 , перебуваючи у вказаному транспортному засобі, умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , коли останній почав душити ОСОБА_13 , спочатку правою рукою, а потім за допомогою металевої палиці, яку витягнув з-під сидіння водія, спостерігав за вчиненням ОСОБА_5 вбивства потерпілого та ніяким чином не перешкоджав йому в цьому. ОСОБА_5 заподіяв ОСОБА_13 тяжкі тілесні ушкодження, від яких потерпілий помер на місці.
Після вчинення вбивства ОСОБА_13 ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 відшукали у «бардачку» автомобіля грошові кошти в сумі приблизно 400 грн, мобільний телефон марки «Соні-Еріксон» приблизною вартістю 100 грн та документи ОСОБА_13 , якими протиправно заволоділи, після чого переклали труп потерпілого  на заднє сидіння автомобіля.
Одразу після вчинення умисного вбивства ОСОБА_13  ОСОБА_6 і  ОСОБА_5 , умисно, за попередньою змовою протиправно заволоділи його легковим автомобілем марки ВАЗ-21140, 2006 р. в., вартість якого згідно із висновком судово - автотоварознавчої експертизи від 28 липня 2007 року № 27 становила 39 900 грн. Потім на цьому автомобілі, за кермом якого перебував ОСОБА_6 , поїхали в напрямку с. Бакорин Млинівського району Рівненської області. Неподалік вказаного населеного пункту серед поля в копиці сіна сховали труп ОСОБА_13 . Далі    ОСОБА_6 і ОСОБА_5 використовували цей транспортний засіб до 20:00 30 березня 2007 року, доки не з`їхали в кювет, не справившись із керуванням, внаслідок чого пошкодили автомобіль.
Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_6 31 березня 2007 року у с. Горішнє Горохівського району Волинської області придбав у ОСОБА_14 мисливську гладкоствольну рушницю 16 калібру моделі «Б» з номерним позначенням НОМЕР_2 , після чого, у не встановленої слідством особи придбав шість набоїв 16 калібру до неї, які далі без передбаченого законом дозволу перевіз до приміщення кімнати № 413 готелю «Світязь», що на вул. Набережній, 4 у м. Луцьку.
Наступного дня  ОСОБА_6 і ОСОБА_5 відрізали від вказаної рушниці частину прикладу та блоку стволів, незаконно виготовивши у такий спосіб бойову вогнепальну зброю - обріз.
Після цього 02 квітня 2007 року ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 на рейсовому автобусі «Луцьк-Ужгород» умисно, незаконно перевезли вказаний обріз та шість набоїв до нього до м. Ужгорода, куди прибули 03 квітня 2007 року, а впродовж 3-4 квітня того ж року декілька разів незаконно передавали його один одному для носіння по території м. Ужгорода та Ужгородського району без передбаченого законом дозволу і, крім того, використали під час вчинення розбійного нападу на торговий павільйон «Міні АБЦ» (№ 7 у торговому ряді), розташованого на вул. 8-го Березня в м. Ужгороді, а також на громадянина ОСОБА_15 , що поєднано з вбивством останнього, після чого з 21:00 04 квітня 2007 року незаконно зберігали обріз та чотири набої до нього в приміщенні кімнати № 11 готелю «Спорт» на вул. Гленци, 4 у м. Ужгороді, до їх виявлення та вилучення працівниками міліції під час проведення огляду цього приміщення.
04 квітня 2007 року близько 10:00 ОСОБА_6 за попередньою змовою з ОСОБА_5 зайшли в приміщення торгового павільйону «Міні АБЦ» (№ 7 у торговому ряді) на вул. 8-го Березня в м. Ужгороді, де умисно, повторно, вчинили напад на продавця вказаного павільйону ОСОБА_16 , погрожуючи останній вогнепальною зброєю – обрізом і у такий спосіб протиправно заволоділи грошовими коштами в сумі 10 грн та продовольчими товарами на загальну суму 65,90 грн, чим спричинили власнику павільйону ОСОБА_17 матеріальну шкоду на загальну суму 75,90 грн.
Також 04 квітня 2007 року ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , вживши наявні у них спиртні напої, вирушили в напрямку м. Ужгорода. У період часу між 19:00 та 20:00 вони, перебуваючи в мікрорайоні «Східний», що розташований на території Баранинської сільської ради Ужгородського району, помітили поруч із однією із земельних ділянок автомобіль марки ВАЗ-21013, 1986 р.в. (д.н.з. НОМЕР_3 ), який належав присутньому там ОСОБА_15 , у зв`язку з чим вирішили протиправно заволодіти вказаним транспортним засобом та у разі перешкоджання їм у цьому власником автомобіля позбавити останнього життя.
Реалізовуючи вищевказаний злочинний задум, ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, з корисливих мотивів передав останньому обріз, що був у поліетиленовому пакеті, та разом із ОСОБА_5 підійшов до ОСОБА_15 , якому наказав віддати ключі від належного йому транспортного засобу. Почувши відмову останнього виконати його вказівку, сказав ОСОБА_5 вистрілити в ОСОБА_15 .
Далі ОСОБА_6 спостерігав за тим, як ОСОБА_5 , виконуючи його вказівку, здійснив один постріл у грудну клітку ОСОБА_15 , заподіявши останньому несумісні з життям вогнепальні поранення, внаслідок яких настала смерть потерпілого.
Після цього ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 підійшли до розташованої на вказаній земельній ділянці металевої будки, де ОСОБА_6 знайшов ключі від автомобіля марки ВАЗ-21013 та куртку потерпілого ОСОБА_15 з грошовими коштами в сумі біля 400 грн у кишені. Знайденим вони протиправно заволоділи.
З метою приховання слідів вчиненого злочину ОСОБА_6 разом із ОСОБА_5 затягли тіло ОСОБА_15 у вищевказану металеву будку та у зв`язку з тим, що потерпілий ще подавав ознаки життя, ОСОБА_6 дав ОСОБА_5 вказівку задушити його.
На виконання цієї вказівки ОСОБА_5 обкрутив навколо шиї ОСОБА_15 знайдений у будці металевий дріт та, потягнувши за його кінці, здавив шию потерпілого.
Після вчинення умисного вбивства ОСОБА_15 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , бажаючи заволодіти легковим автомобілем марки ВАЗ-21013, використовуючи знайдені ключі від автомобіля, намагалися запустити двигун, чого їм не вдалося зробити через відсутність електроживлення та неможливість його увімкнення.
Враховуючи, що заволодіти вищевказаним автомобілем ОСОБА_6 та ОСОБА_5 не вдалося з причин, незалежних від їх волі, останні з метою знищення слідів вчиненого ними злочину - відбитків пальців та долонь, використовуючи знайдені ганчірки, протерли частини автомобіля, до яких вони торкалися, після чого з місця злочину втекли.
За ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2020 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 змінено.
На підставі ч. 5 ст. 72 КК (у редакції від 26 листопада 2015 року) зараховано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 квітня 2007 року по 20 січня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
У решті вирок суду щодо засуджених залишено без змін.
Вимоги та узагальнені доводи, викладені в касаційних скаргах
У касаційній скарзі захисник  ОСОБА_8 , покликаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону та неправильне застосування кримінального закону, просить судові рішення щодо ОСОБА_6  скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Аргументує таку позицію тим, що в суді першої інстанції було порушено таємницю наради суддів, оскільки головуючий суддя ОСОБА_18 і члени колегії–судді ОСОБА_19 та ОСОБА_20 під час перебування в нарадчій кімнаті виносили рішення в інших справах. Вказує про порушення права ОСОБА_6 на захист, оскільки суд першої інстанції не забезпечив допуску захисника ОСОБА_21 до участі у справі. Зазначає, що суд першої інстанції усупереч вимогам Кримінально-процесуального кодексу України1960 року (далі- КПК 1960 року) оголосив показання потерпілих та свідків, надані останніми на досудовому слідстві, безпосередньо не допитавши цих осіб у судовому засіданні. Крім того, вказує, що суд першої інстанції не оголошував цивільних позовів потерпілих та не з`ясовував думки засуджених щодо заявлених цивільних позовів. Стверджує про те, що суд апеляційної інстанції не усунув зазначених порушень.
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_9 , покликаючись на істотне порушення кримінально-процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неповноту та однобічність судового слідства і невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину й особі засудженого, просить судові рішення щодо ОСОБА_6  скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Вказує, що суд першої інстанції послався у вироку на оголошені показання свідків та потерпілих, надані ними на досудовому слідстві, безпосередньо не допитавши цих осіб в судовому засіданні. Стверджує про відсутність у ОСОБА_6 попередньої змови з ОСОБА_5 на вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з метою заволодіння їх майном і викрадення автомобілів. При цьому зазначає, що судами не було визначено ролі кожного учасника у вчиненні злочинів, у зв`язку із чим покарання не було призначено відповідно до ролі кожного з них. Наголошує, що судами не було оцінено показання свідка ОСОБА_16 , які вказують на відсутність умислу у ОСОБА_6 вчинити розбійний напад.
У касаційній скарзі з доповненнями до неї засуджений ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо нього через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, просить судові рішення скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Скаржник зазначає про неповноту й однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Вказує про порушення права на захист на досудовому слідстві та неналежне виконання захисником  ОСОБА_9 своїх професійних обов`язків. Стверджує про те, що суд першої інстанції, порушуючи вимоги КПК, безпосередньо не допитав свідків у судовому засіданні, а лише оголосив їх показання, які поклав в основу вироку. При цьому засуджений посилається на те, що кримінальна справа щодо нього розглянута незаконним складом суду, оскільки судді апеляційного суду не приймали присяги судді й не мали права здійснювати правосуддя. Крім того, зазначає, що після заміни складу суду усупереч вимогам КПК місцевий та апеляційний суди продовжили розгляд кримінальної справи, а не розпочали спочатку. Вказує на не роз`яснення йому права на розгляд кримінальної справи судом присяжних. Також зазначає про не застосування судами першої та апеляційної інстанцій положень ч. 5 ст. 72 та ст. 49 КК.
За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо ОСОБА_5 , просить їх скасувати, а кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Покликається при цьому на неповноту й однобічність судового слідства, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотне порушення кримінально-процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого. Вказує про відсутність у ОСОБА_5 попередньої змови з ОСОБА_6 на вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з метою заволодіння їх майном і викрадення автомобілів. При цьому зазначає, що судами не було визначено ролі кожного учасника у вчиненні злочинів, у зв`язку із чим покарання не було призначено відповідно до ролі кожного з них. 
У касаційній скарзі засуджений  ОСОБА_5 , не погоджуючись із судовими рішеннями щодо нього через істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неповноту та однобічність судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить судові рішення скасувати, кримінальну справу направити на новий судовий розгляд. Зазначає про те, що до нього були застосовані незаконні методи слідства, а тому він обмовив себе у вчиненні злочинів. Вказує про відсутність у нього умислу та попередньої змови з ОСОБА_6 на вчинення злочинів. Зазначає, що він не вчиняв інкримінованих йому злочинів. Стверджує, що після заміни складу суду апеляційний суд, порушуючи вимоги КПК, продовжив розгляд кримінальної справи.
Позиції інших учасників судового провадження
У письмових запереченнях на касаційні скарги потерпілий ОСОБА_11 просить касаційні скарги залишити без задоволення, а судові рішення–без зміни.
У судовому засіданні засуджені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та їх захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просили задовольнити касаційні скарги, скасувати судові рішення та направити справу на новий судовий розгляд, прокурор ОСОБА_4 просила касаційні скарги залишити без задоволення, а судові рішення – без зміни.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 395 КПК 1960 року касаційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення за наявними у справі і додатково поданими матеріалами в тій частині, в якій воно було оскаржене.
Відповідно до ч. 3 ст.398 КПК 1960 року при вирішенні питань про наявність підстав для зміни або скасування судового рішення суд касаційної інстанції має керуватися статтями 370–372 КПК 1960 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 398 КПК 1960 року підставами для скасування або зміни судових рішень судом касаційної інстанції є лише істотне порушення вимог кримінально-процесуального закону, неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину і особі засудженого.
Як убачається зі змісту касаційних скарг, засуджені та їх захисники з-поміж іншого фактично покликаються на однобічність і неповноту судового слідства, а також на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та наявним у справі доказам, визначення яких дано у статтях 368 та 369 КПК 1960 року, тоді як перевірки цих обставин до повноважень касаційного суду законом не віднесено. Отже, касаційний суд під час касаційного розгляду виходить із фактичних обставин справи, встановлених судом. 
Згідно зі ст. 67 КПК 1960 року оцінка доказів є компетенцією суду,  який постановив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінальної справи встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.
Відповідно до змісту ст. 323 КПК 1960 року в основу вироку можуть бути покладені достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. При постановленні вироку суд колегіально чи суддя одноособово за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і  об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам із точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності й достатності для  вирішення питань, зазначених у  ст. 324 КПК 1960 року. При цьому усі  сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитися на користь підсудного. Коли зібрані у справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.
Як свідчать дані протоколу судового засідання і зміст вироку, суд, розглядаючи справу за обвинуваченням  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , дослідив усі обставини, які могли мати значення для прийняття рішення у справі, повно й всебічно перевірив зібрані під час досудового слідства докази та дав їм у сукупності належну оцінку відповідно до вимог ст. 67 КПК 1960 року, на що вказує наведений у вироку аналіз доказів, із яким погоджується і колегія суддів.
Під час перевірки матеріалів справи касаційний суд установив, що свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_5 і ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115, ч. ч. 2,  4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК та кваліфікацію їх дій за цими нормами кримінального закону судами зроблено на підставі доказів, досліджених і оцінених у сукупності, із дотриманням вимог кримінально-процесуального закону, у тому числі з точки зору їх належності, допустимості та достатності для вирішення питань, визначених ст. 324 КПК 1960 року, про що у вироку суду наведено докладні мотиви.
Висновки місцевого суду, у тому числі щодо оцінки доказів, належним чином обґрунтовані, мотивувальна частина вироку за змістом відповідає вимогам ст. 334 КПК 1960 року.
Вирок обґрунтовано зокрема: 
 – за епізодом вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 умисного вбивства ОСОБА_13 , розбійного нападу на нього та незаконного заволодіння його автомобілем: даними, установленими з оголошених у судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_10 про те, що його син ОСОБА_13 таксував і що від ОСОБА_22 він дізнався, що син відвіз клієнтів у м. Луцьк і з ним відсутній зв`язок; потерпілої ОСОБА_12 , яка від ОСОБА_22 дізналася, що з ОСОБА_13 три дні немає зв`язку; свідка ОСОБА_23 , який повідомив, що напередодні поїздки бачив ОСОБА_6 і зі слів ОСОБА_13 зрозумів, що саме цю особу разом ще з одним хлопцем ОСОБА_13 має відвезти до м. Луцька; свідка  ОСОБА_22 , яка повідомила, що ОСОБА_13 говорив їй про наміри відвезти двох хлопців у Волинську область; свідка ОСОБА_24 , яка повідомила про те, що познайомилася з двома хлопцями ОСОБА_25 і ОСОБА_26 і зі слів ОСОБА_25 вона дізналася, що ОСОБА_26 живе окремо, для того щоб їх не знайшла міліція; свідка ОСОБА_27 , яка заселяла в готель ОСОБА_6 та ОСОБА_5 і через відсутність коштів для оплати за проживання ОСОБА_6 віддав паспорт на ім`я ОСОБА_13 ; свідка ОСОБА_28 , яка повідомила, що на автомобілі марки ВАЗ, схожому на «дев`ятку», сіро-зеленого кольору, за кермом якої сидів ОСОБА_6 , відвезли її додому в м. Володимирець; свідка ОСОБА_29 , який повідомив про те, що на прохання ОСОБА_25 возив його та ще двох хлопців у с. Іванівка, де ОСОБА_26 взяв рушницю; свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 щодо обставин події; фактичними даними, що містяться в протоколі огляду місця події з додатками до нього від 29 березня 2007 року, відповідно до якого у копиці сіна виявлено труп ОСОБА_13 , пачку з-під цигарок «Мальборо»; висновком судово-медичної експертизи від 11 травня 2007 року, зі змісту якого вбачається, що смерть ОСОБА_13 настала внаслідок механічної асфікції; висновком судово-дактилоскопічної експертизи від 31 серпня 2007 року, з якого вбачається, що на поверхні пачки з-під цигарок «Мальборо» виявлено слід пальця ОСОБА_6 ; протоколом огляду приміщення кімнати № 11 готелю «Спорт»;
– за епізодом вчинення ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розбійного нападу на торговий павільйон «Міні АБЦ»: даними, установленими з оголошених у судовому засіданні показань потерпілого ОСОБА_17 , який пояснив, що йому зателефонував син і повідомив, що невідомі особи відкрито викрали його товар; потерпілої ОСОБА_16 , яка докладно пояснила обставини скоєного злочину; протоколами очних ставок між ОСОБА_16 , ОСОБА_5 й ОСОБА_6 , протоколами пред`явлення осіб для впізнання, під час проведення яких вона упізнала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як осіб, які вчинили розбійний напад із погрозою застосування зброї; протоколом огляду місця події торгового павільйону « Міні-АБЦ» від 04 квітня 2007 року; протоколами відтворення обстановки і обставин події з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 від 05 квітня 2007 року, під час яких останні підтвердили свої показання про час, місце і обставини, за яких вони вчинили розбійний напад, а також про кількість викраденого ними майна; гаманцем та учнівським зошитом із рукописними записами щодо здійснення записів ОСОБА_6 у зошиті;
- за епізодом вчинення ОСОБА_6 і ОСОБА_5 умисного вбивства  ОСОБА_15 , розбійного нападу на нього та незаконного заволодіння його автомобілем: показаннями потерпілого ОСОБА_11 , який повідомив, що, не дочекавшись батька, він поїхав на ділянку в мікрорайон «Східний», де в будинку побачив тіло батька з дротом на шиї; фактичними даними, що містяться в протоколі огляду і додаткового огляду місця події та приєднаних до нього фотографій від 05 квітня 2007 року, з якого вбачається, що в металевому вагончику виявлено труп ОСОБА_15 ; протоколом огляду трупа ОСОБА_15 , під час якого виявлено тілесні ушкодження у вигляді вогнепального поранення правого плеча, грудної клітки та тілесне ушкодження у вигляді странгуляційної борозни на шиї; протоколами відтворення обстановки і обставин події за участю ОСОБА_5 і ОСОБА_6 від 05 квітня 2007 року, під час якого обвинувачені показали обставини вчинення злочину; протоколом огляду та додатками до нього від 04 квітня 2007 року приміщення кімнати № 11 готелю «Спорт», де було виявлено і вилучено обріз мисливської рушниці; висновком судово-медичної експертизи від 07 травня 2007 року про кількість, характер, локалізацію, ступінь тяжкості виявлених у потерпілого тілесних ушкоджень; висновками судово-цитологічних експертиз від 11 травня 2007 року.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_6 і ОСОБА_5 у вчиненні злочинів підтверджуються також іншими доказами, зміст яких наведено у вироку та які узгоджуються між собою, доповнюють один одного щодо обставин вчинених ОСОБА_5 і ОСОБА_6 злочинів та в сукупності підтверджують їх винуватість у пред`явленому обвинуваченні, визнаному судом доведеним.
Висновки суду про доведеність винуватості  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у вчиненні злочинів підтверджено даними наведених письмових доказів у справі, результати оцінки яких детально обґрунтовано судами першої та апеляційної інстанцій.
Місцевий суд дав належну оцінку, зібраним у справі доказам повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи і дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_5 та ОСОБА_6  злочинів, які їм інкримінуються.
Кваліфікація дій  ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за обставин, установлених судом, за пунктами 6, 12, 13ч. 2 ст. 115, ч. ч. 2, 4 ст. 187, ч. 3 ст. 289, ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК є правильною.
Таким чином, доводи, викладені в касаційних скаргах засуджених та їх захисників, про непричетність  ОСОБА_5 і ОСОБА_6  до вчинення злочинів є безпідставними і не були підтверджені під час вивчення матеріалів кримінальної справи.
Необґрунтованими і такими, що спростовуються матеріалами справи, є доводи касаційної скарги захисника ОСОБА_8 щодо порушення місцевим судом таємниці наради суду.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 322 КПК 1960 року вирок постановляється в окремому приміщенні - нарадчій кімнаті і перервати нараду суд вправі лише для відпочинку з настанням нічного часу. Під час наради і постановлення вироку в нарадчій кімнаті можуть бути лише судді, які входять до складу суду в цій справі. Присутність у  нарадчій кімнаті запасних суддів або секретаря судового засідання та інших осіб не допускається. Судді не мають права розголошувати міркування, що були висловлені у нарадчій кімнаті.
Як убачається з протоколу судового засідання, після заслуховування останнього слова обвинувачених, суд 10 жовтня 2018 року о 14:00 видалився до нарадчої кімнати для ухвалення судового рішення, яке проголосив після виходу з нарадчої кімнати 12 жовтня 2018 року о 16:00.
Сторона захисту в касаційній скарзі посилається на порушення судом таємниці наради суду, оскільки головуючий суддя ОСОБА_18 і члени колегії–судді ОСОБА_19 та ОСОБА_20 під час перебування в нарадчій кімнаті у справі  ОСОБА_5 і ОСОБА_6 виносили рішення в інших справах.
Разом із тим на підтвердження часу проведення судових засідань місцевий суд на вимогу Верховного Суду надав завірені копії судових рішень, повісток про виклик до суду та протоколу судового засідання, з яких не вбачається, що судді  ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 виносили рішення в інших справах під час перебування в нарадчій кімнаті, а тому доводи в цій частині є безпідставними.
Покликання захисника ОСОБА_8 на порушення права ОСОБА_6 на захист через незабезпечення судом першої інстанції допуску захисника ОСОБА_21 до участі у справі є необґрунтованим, оскільки дане питання розглядалося під час судового розгляду, у результаті чого було постановлено судове рішення, яке надалі скасував апеляційний суд.
Не заслуговують на увагу і доводи захисника ОСОБА_8 про те, що суд першої інстанції не оголосив цивільних позовів потерпілих та не з`ясував думки засуджених з цього питання, оскільки ці доводи спростовуються протоколом судового засідання від 21 жовтня 2016 року, з якого вбачається, що головуючий оголосив цивільні позови та з`ясував думку засуджених, чи визнають вони позови ( т. 16, а. с. 94). 
Твердження захисників ОСОБА_8 і ОСОБА_9 та засудженого ОСОБА_6 щодо безпідставності посилання у вироку як на докази винуватості засуджених на показання свідків і потерпілих, дані останніми ними під час досудового слідства,  не ґрунтуються на вимогах закону.
Так, із матеріалів справи вбачається, що свідки та потерпілі неодноразово не з`являлися в судове засідання суду першої інстанції, у зв`язку з чим суд переносив судові засідання, виносив ухвали про привід свідків та потерпілих і надавав доручення про встановлення місця їх знаходження. Оскільки свідки та потерпілі не з`явилися в судове засідання, суд за клопотанням прокурора на підставі ст. 306 КПК 1960 рокуоголосив їх показання, надані під час досудового слідства, та обґрунтував ними свої висновки. При цьому з матеріалів справи вбачається, що суд вживав вичерпних заходів для забезпечення явки свідків та потерпілих у судове засідання. Лише після одержання матеріалів про неможливість явки вказаних осіб їх показання були досліджені в судовому засіданні у порядку, визначеному ст. 306 КПК 1960 року. Разом із цим від учасників процесу будь-яких клопотань, зауважень чи доповнень до оголошених показань та протоколу судового засідання не надходило. При цьому показання цих свідків і потерпілих відповідно до вимог кримінально-процесуального закону були оцінені в сукупності з іншими доказами, наявними у матеріалах справи. Та обставина, що суд не допитав у судовому засіданні свідківта потерпілих, не може свідчити про неповноту судового слідства і порушення права засуджених на захист, оскільки суд дослідив показання зазначених осіб відповідно до вимог ст. 306 КПК 1960 року. Разом із цим відповідно до протоколу судового засідання від 10 жовтня 2018 року засуджені та захисники не заперечували проти закінчення судового слідства без допиту зазначених свідків і потерпілих.  
Твердження захисників ОСОБА_9 та ОСОБА_7 про те, що між ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не було попередньої змови на вбивство ОСОБА_13 та ОСОБА_15 з метою заволодіння їх майном і викрадення автомобілів, а також про невизначення ролі кожного учасника у вчиненні злочинів, переглянув і перевірив суд апеляційної інстанції, який дійшов мотивованого висновку про їх безпідставність та зазначив, що дії засуджених були спрямовані саме на досягнення поставленої спільної мети, а узгодженість та взаємопов`язаність їх дій свідчить, що вони були співвиконавцями.
Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що судами не було оцінено показання свідка ОСОБА_16 , які підтверджують  відсутність умислу у ОСОБА_6 на вчинення розбійного нападу, стосуються невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, а тому не є предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Доводи засудженого ОСОБА_6 про неналежне виконання захисником  ОСОБА_9 своїх професійних обов`язків є безпідставними і спростовуються матеріалами провадження.
Згідно з матеріалами справи захисник ОСОБА_9 був призначений ОСОБА_6 Закарпатським обласним центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 26 лютого 2013 року на підставі постанови Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 лютого 2013 року. Захисник здійснював активний захист останнього під час судового провадження в судах першої та апеляційної інстанцій (висловлював думку щодо продовження дії запобіжного заходу, порядку дослідження доказів у кримінальній справі, брав участь у допиті потерпілих та свідків, виступав у судових дебатах тощо). Під час судового розгляду  ОСОБА_6 не заявляв клопотань щодо заміни чи відмови від захисника ОСОБА_37 (т. 11, а. с. 211, 212).
Доводи засудженого ОСОБА_6 про незаконність складу колегії суддів апеляційного суду, оскільки судді не приймали присягу судді, є безпідставними.
Пунктом 12 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України 1996 року визначено, що судді всіх судів в Україні, обрані чи призначені до дня набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження згідно з чинним законодавством до закінчення строку, на який вони обрані чи призначені. Судді, повноваження яких закінчилися в день набуття чинності цією Конституцією, продовжують здійснювати свої повноваження протягом одного року.
Колегія суддів установила, що судді Закарпатського апеляційного суду, які постановили ухвалу щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , були обрані до дня набуття чинності Конституцією Україниі здійснювали свої повноваження відповідно до вказаних вимог Основного Закону.
Тому підстави стверджувати про незаконність складу колегії суддів апеляційного суду, як про це зазначає ОСОБА_6 , відсутні.
Не були підтверджені і покликання засудженого ОСОБА_6 на те, що суди першої та апеляційної інстанції не застосували положення ч. 5 ст. 72 КК. 
Як убачається з матеріалів справи, суд апеляційної інстанції зарахував засудженому ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 05 квітня 2007 року по 20 січня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.
При цьому не заслуговують на увагу і доводи засудженого про не застосування до нього положень ст. 49 КК. 
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло, зокрема, 15 років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Як убачається з матеріалів кримінальної справи, злочини, передбачені пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК, за які засуджено ОСОБА_6 , належать до особливо тяжких злочинів. При цьому злочин, передбачений пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115 КК є особливо тяжким, санкція якого передбачає можливість призначення довічного позбавлення волі.
Тобто з дня вчинення злочинів і до дня набрання вироком Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року законної сили має минути 15 років.
Кримінальні правопорушення, передбачені пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК,   ОСОБА_6 вчинив у березні-квітні 2007 року, а ухвалу суд апеляційної інстанції постановив 20 січня 2020 року, тобто на час апеляційного розгляду не сплинули строки давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_6 за пунктами 6, 12, 13 ч. 2 ст. 115; ч. 4 ст. 187; ч. 3 ст. 289; ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 289 КК, про що слушно зазначено в ухвалі апеляційного суду.
Доводи, викладені у касаційній скарзі ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , про порушенням судами першої та апеляційної інстанцій вимог ст. 258 КПК 1960року є безпідставними. 
Відповідно до ч. 1 ст. 258 КПК 1960 року справа повинна бути розглянута в одному й тому ж складі суддів, який може бути змінений лише у випадках, передбачених законом, та з дотриманням порядку, встановленого ч. 3 ст. 16-2 цього Кодексу. Коли хто-небудь із суддів позбавлений можливості продовжувати брати участь у засіданні, він повинен бути замінений іншим суддею, і розгляд справи розпочинається з початку.
Як вбачається з матеріалів кримінальної справи судовий розгляд у суді першої інстанції у цьому кримінальному провадженні було розпочато суддями ОСОБА_18 , ОСОБА_38 та ОСОБА_20 . У зв`язку із самовідводом судді ОСОБА_39 справу було розподілено суддям ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , що підтверджується протоколом автоматичної заміни складу колегії суддів від 08 липня 2016 року та розпорядженням керівника апарату Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 08 липня 2016 року № 463 (т. 15, а. с. 41-44). Згідно з даними протоколу судового засідання від 21 жовтня 2016 року розгляд кримінальної справи стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було розпочато з початку (т. 16 а. с. 93, 94). 
Доводи, викладені у касаційних скаргах засуджених, про порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 258 КПК 1960 року також спростовуються наявним у матеріалах справи протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 жовтня 2019 року, відповідно до якого у зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_40 з посади судді, яка входила до складу колегії, визначеної у справі щодо ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , було сформовано колегію у складі суддів ОСОБА_41 , ОСОБА_42 та ОСОБА_43 , яка згідно з даними протоколу судового засідання апеляційний розгляд кримінальної справи 18 грудня 2019 року та ухвали Закарпатського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року розпочала з початку. У судовому засіданні 18 грудня 2019 року учасникам судового розгляду було повідомлено про заміну члена колегії суддів, відводів учасниками судового розгляду складу колегії суддів заявлено не було (т. 17 а. с. 44-47).
Твердження засудженого ОСОБА_6 про те, що йому не роз`яснили права на суд присяжних не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки кримінальна справа щодо нього і ОСОБА_5 розглядалася за правилами КПК 1960 року, який не передбачав процедури здійснення судового розгляду судом присяжних. Крім того, відповідно до ст. 17 цього Кодексу кримінальні справи про злочини, за які законом передбачена можливість призначення покарання у виді довічного позбавлення волі, розглядаються в суді першої інстанції у складі трьох осіб незалежно від наявності клопотання підсудного про такий розгляд. 
Доводи засудженого ОСОБА_5 про застосування до нього недозволених методів слідства,унаслідок чого він оговорив себе, не були підтверджені.
Так, з метою перевірки покликань ОСОБА_5 на застосування до нього недозволених методів слідства працівниками органів внутрішніх справ за поданням прокуратури Закарпатської області 6 відділом внутрішньої безпеки в Закарпатській області СВБ ГУБОЗ МВС України було проведено службове розслідування за фактом використання працівниками Ужгородського МВ УМВС та Ужгородського РВ УМВС заходів психологічного та фізичного впливу стосовно ОСОБА_6 і ОСОБА_5 , проте факти, повідомлені останнім, не були підтверджені (т. 9, а. с. 8-26). При цьому ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_6 не оскаржували вказаного висновку.
Посилання засудженого ОСОБА_5 на відсутність у нього  умислу на вчинення злочинів спростовується встановленими фактичними обставинами, що підтверджені доказами, які місцевий суд оцінив у порядку ст. 67 КПК 1960 року  і прийняв обґрунтоване рішення про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів.
Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Положеннями ст. 64 ККпередбачено, що довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі засудженим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 призначено на виконання вимог статей 50, 65, 64 КК.  
Відповідно до мотивувальної частини вироку суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 покарання за інкриміновані їм злочини у виді довічного позбавлення волі, врахував характер і ступінь тяжкості вчинених злочинів, те, що ОСОБА_5 за місцем навчання характеризується негативно, а ОСОБА_6 , будучи засудженим за вчинення ряду злочинів (у тому числі за вчинення розбійного нападу та замах на умисне протиправне позбавлення життя людини) та згідно з Указом Президента України «Про помилування» звільненим від відбування покарання, на шлях виправлення не став. Суд врахував конкретні обставини справи та кількість вбитих осіб, те, що злочини вчинено протягом короткого проміжку часу, відсутні обставини, які пом`якшують покарання, наявні обставини, які обтяжують покарання, - вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння та рецидив злочинів. 
Врахувавши всі зазначені обставини в сукупності, конкретні обставини вчинення злочинів, відсутність будь-яких обставин, які пом`якшують покарання, суд призначив засудженим покарання у виді довічного позбавлення волі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду про неможливість призначення засудженим покарання у виді позбавлення волі на певний строк, вважає справедливим застосування щодо них виняткової міри покарання–довічного позбавлення волі. Призначене покарання є необхідним і достатнім для виправлення винних та попередження вчинення ними нових злочинів.
Апеляційний суд, ретельно перевіривши матеріали справи, дійшов висновку про безпідставність доводів у апеляціях засуджених та їх захисників і зазначив про правильне встановлення місцевим судом фактичних обставин скоєних злочинів, доведеність вини засуджених у їх вчиненні, на спростування доводів, викладених в апеляціях, навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення, які ґрунтуються на матеріалах кримінальної справи.
Висновки суду про залишення апеляції захисника ОСОБА_9 без задоволення і часткове задоволення апеляцій засуджених і захисника ОСОБА_7 щодо застосування ч. 5 ст. 72 КК, усупереч доводам засуджених та їх захисників у касаційних скаргах, суд апеляційної інстанції належним чином мотивував, а ухвала цього суду є достатньо обґрунтованою відповідно до вимог ст. 377 КПК 1960 року, із зазначеними у ній висновками погоджується і колегія суддів.
Тих істотних порушень вимог кримінально-процесуального закону, які передбачені ст.  370 КПК 1960 року та які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення, неправильного застосування кримінального закону, а також порушень, на які вказували засуджені та їх захисники у скаргах, не встановлено.
У зв`язку з наведеним підстав для задоволення касаційних скарг засуджених та їх захисників колегія суддів не вбачає.
Керуючись статтями 394–396 КПК 1960 року, Суд
ухвалив:
Вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2018 року та ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 20 січня 2020 року щодо  ОСОБА_6 і ОСОБА_5  залишити без зміни, а касаційні скарги засудженого ОСОБА_6 , його захисників–адвоката ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,засудженого ОСОБА_5 і його захисника–адвоката ОСОБА_7 – без задоволення.
Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                        ОСОБА_2                      ОСОБА_3