ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 р.	Справа № 520/9224/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Мінаєвої О.М. ,
за участю секретаря судового засідання Лисенко К.В.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Котеньов О.Г., м. Харків, повний текст складено 03.09.20 року по справі № 520/9224/2020
          за позовом        ОСОБА_1  
          до       приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича               
          про визнання  протиправною  бездіяльності ,скасування постанови ,зобов`язати вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильовича (далі – відповідач, приватний виконавець Клименко Р.В.), в якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименка Романа Васильович, яка полягає у невжитті заходів щодо отримання документального підтвердження про належність рахунку № НОМЕР_1 до рахунків, які мають спеціальний режим використання, та не скасуванні постанови про арешт коштів боржника, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м.Києва Клименком Романом Васильовичем, у виконавчому провадженні ВП № 61625661 від 24.03.2020 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” на ім`я ОСОБА_1 );
- скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 24.03.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61625661 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 ), відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 ;
- зняти арешт з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого в АТ “Райфайзен Банк Аваль” на ім`я ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_2 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 частково задоволено позов ОСОБА_1 .
Визнано протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименко Романа Васильович, яка полягає у невжитті заходів щодо отримання документального підтвердження про належність рахунку № НОМЕР_1 до рахунків, які мають спеціальний режим використання, та не скасуванні постанови про арешт коштів боржника, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем, у виконавчому провадженні ВП № 61625661 від 24.03.2020 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” на ім`я ОСОБА_1 ).
Скасовано постанову приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 24.03.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61625661 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 ), відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 .
Зобов`язано приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича вчинити дії щодо зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого АТ "Райффайзен Банк Аваль" на ім`я ОСОБА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 840,00 грн.
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 та прийняти нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 .
В обгрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що приватний виконавець при прийнятті постанови про арешт коштів боржника діяв відповідно до вимог чинного законодавства, оскільки під час винесення такої постанови виконавець не може знати, чи поширюється на певний рахунок спеціальний режим. Звертає увагу, що чинним законодавством не встановлено заборону звертати стягнення та накладати арешти на кошти на рахунках боржників, які відкриті для зарахування заробітної плати. Крім того, до приватного виконавця не надходило повідомлень, що рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ “Райфайзен Банк Аваль”, призначений виключно для зарахування заробітної плати. 
Колегія суддів, перевіривши рішення суду першої інстанції, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.
Матеріалами справи підтверджено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича відкрито виконавче провадження №61625661 від 24.03.2020 з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мажуги Владислава Юрійовича №233 від 13.02.2020 про стягнення боргу на користь ТОВ “Фінансова компанія "Сіті Фінанс” у розмірі 50225,30 грн.
Також, 24.03.2020 приватним виконавцем Клименком Р.В. винесено постанову ВП №61625661 про арешт коштів боржника, якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.12).
ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою від 17.04.2020, в якій просила, окрім іншого, вжити заходи щодо скасування та скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Клименком Романом Васильовичем по виконавчому провадженню ВП № 61625661 від 24.03.2020 в частині арешту коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ "Райфайзен Банк Аваль", оскільки вказаний рахунок є спеціальним (для виплати заробітної плати), а тому стягнення коштів повинно здійснюватись у відповідності до вимог ст.ст.68-70 Закону України "Про виконавче провадження".
На підтвердження отримання на відповідний банківський рахунок коштів виключно у вигляді заробітної плати, позивачем до вказаної заяви було долучено оригінал історії по зазначеному картковому рахунку (а.с.15-21).
27.04.2020 заява ОСОБА_1 надійшла до приватного виконавця Клименка Р.В. (а.с.41).
Листом приватного виконавця Клименка Р.В. від 06.05.2020 позивачу повідомлено, що оскільки банком прийнято постанову про арешт коштів боржника №61625661, відповідний рахунок не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про зняття арешту з рахунку (а.с.45-46).
Крім того, постановою приватного виконавця Клименка Романа Васильовича від 04.05.2020 ВП № 61625661 звернуто стягнення на доходи боржника, ОСОБА_1 , із заробітної плати боржника у розмірі 20 відсотків.
Вважаючи, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо незняття арешту з рахунку НОМЕР_1 , відкритого в АТ "Райфайзен Банк Аваль", позивач звернулась до суду із цим позовом.
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для його задоволення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, проте з інших мотивів та підстав, виходячи з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Відповідно до статті 1 Закону України від 2.06.2016 №1404-VIII "Про виконавче провадження" (надалі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
За змістом пункту 3 частини першої статті 3 названого Закону, відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів - виконавчих написів нотаріусів.
Частиною першою статті 5 Закону №1404-VIII встановлено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів". 
Статтею 10 Закону №1404-VIII передбачено, що заходами примусового виконання рішень, зокрема є: звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника. 
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Згідно з пунктом 7 частини третьої цієї статті, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.
Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.48 Закону №1404-VIII звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. 
Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.
Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
На кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт не пізніше наступного робочого дня після їх виявлення. Арешт поширюється також на кошти на рахунках, відкритих після винесення постанови про накладення арешту.
Згідно із ч.ч.1, 2 ст.56 Закону №1404-VIII арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.
Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.
Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.
Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.
Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів, що відповідно до Закону №1404-VIII підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 30.09.2016 за №1302/29432.
Пунктом 8 Інструкції встановлено, що на кошти та інші цінності боржника, що перебувають на рахунках та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, на рахунках у цінних паперах у депозитарних установах, накладається арешт, про що виноситься постанова виконавця. У постанові зазначається сума коштів, яка підлягає арешту, з урахуванням вимог за виконавчим документом, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця та вказуються реквізити рахунку, на якому знаходяться кошти, що підлягають арешту, або зазначається, що арешт поширюється на кошти на всіх рахунках боржника, у тому числі тих, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів.
Водночас, положеннями ст.52 Закону №1404-VIII, якою врегульовано особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи – підприємця, додатково передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках (ч.3 ст.52 Закону №1404-VIII).
Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону №1404-VIII виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.
Згідно з п.1 ч.4 ст.59 Закону №1404-VIII підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Також слід враховувати, що положеннями ч.5 ст.13 Закону №1404-VIII передбачено, що за порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавці несуть відповідальність в порядку, встановленому законом.
Порушення строків прийняття рішень та вчинення виконавчих дій виконавцями не є підставою для скасування такого рішення чи виконавчої дії, крім випадків, коли вони були прийняті або вчинені з порушенням процедури, передбаченої цим Законом.
Колегія суддів звертає увагу, що системний аналіз вищевказаних положень дає підстави дійти висновку, що на приватного виконавця покладено обов`язок під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна винести постанову про арешт майна (коштів) боржника, в тому числі грошових коштів, що містяться на банківських рахунках боржника.
При цьому, законодавчо не передбачено заборони на накладення арешту на грошові кошти на банківських рахунках боржника, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника.
Разом з тим, передбачено заборону накладення арешту на кошти на рахунках платників із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Чинним законодавством не визначено вичерпного переліку таких рахунків.
Однак, передбачено, що саме банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку.
Отже, з наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. 
Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону №1404-VIII повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону №1404-VIII.
Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду. Викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.
Таким чином, враховуючи законодавче встановлення строку (під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна) для винесення приватним виконавцем постанови про арешт майна (коштів) боржника, колегія суддів приходить до висновку, що на виконавця покладено саме обов`язок винести таку постанову у визначені строки.
Матеріалами справи підтверджено, що приватним виконавцем Клименком Р.В. у день відкриття виконавчого провадження №61625661 було винесено постанову про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках у банківських установах, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника (а.с.12).
Разом з тим, при накладенні зазначеного арешту приватним виконавцем було зазначено про обмеження такого арешту, а саме: крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.12).
Сторонами не надано доказів, які свідчать, що приватний виконавець Клименко Р.В. на час винесення постанови про накладення арешту коштів був обізнаний та отримував від позивача, банків, інших підприємств, установ чи організацій інформацію про віднесення певних рахунків боржника до рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.
Приватний виконавець на час винесення такої постанови позбавлений можливості бути обізнаним про наявність/відсутність у боржника рахунків із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунків, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. З огляду на це, виконавець не може бути обізнаним про точні реквізити таких рахунків та, як наслідок,  при накладенні арешту на кошти позбавлений можливості виокремити такі рахунки.
Крім того, колегія суддів відмічає, що законодавчо рахунки для отримання заробітної плати прямо не віднесено до рахунків із спеціальним  режимом використання.
Однак слід враховувати, що порядок звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника визначений статтями 68-70 Закону №1404-VIII. Зазначене свідчить про встановлення чинним законодавством окремого порядку здійснення відрахувань з заробітної плати в межах виконавчого провадження шляхом надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника.
З огляду на вказане, у випадку одночасного накладення арешту на кошти, які знаходяться на банківському рахунку боржника та надійшли йому в якості заробітної плати, та надсилання постанови про звернення стягнення на заробітну плату роботодавцю боржника виникає ситуація, за якої із коштів, які є заробітною платою боржника, відбудеться відрахування певних сум у розмірі більшому, ніж передбачений максимальний розмір можливих відрахувань із заробітної плати.
Таким чином, на суму коштів, які знаходяться на поточному рахунку боржника та є безпосередньо отриманою заробітною платою, не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.
При цьому колегія судді враховує, що виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.
Крім того, таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону №1404-VIII на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих виплату заробітної плати та її розмір. Також арешт в розмірі суми виплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з таких коштів.
Наведене узгоджується із правовими висновками Верховного Суду. Викладеними у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19.
Разом з цим колегія суддів враховує, що відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.
Колегія суддів зазначає, що приписами частини 1 статті 2, частини 2 статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01 липня 1949 року № 95, ратифікованої Україною 04 серпня 1961 року, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата може стати об`єктом  арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.
Заробітна плата в розумінні поняття “власності” є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до  Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях  3  та  43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях  статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України “Про працю”.
Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає  законом  право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.
Колегією суддів з матеріалів справи встановлено, що рахунок, на якій накладено відповідачем арешт, передбачений для виплати заробітної плати позивача.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.18 Закону №1404 виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.
Матеріалами справи підтверджено, що 17.04.2020 ОСОБА_1 звернулась до відповідача із заявою, в якій просила, окрім іншого, вжити заходи щодо скасування та скасувати постанову про арешт коштів боржника, винесену приватним виконавцем виконавчого органу м. Києва Клименком Романом Васильовичем по виконавчому провадженню ВП № 61625661 від 24.03.2020 в частині арешту коштів ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 відкритому в АТ "Райфайзен Банк Аваль", оскільки вказаний рахунок відкрито для виплати заробітної плати, а тому стягнення коштів повинно здійснюватись у відповідності до вимог ст.ст.68-70 Закону України "Про виконавче провадження".
На підтвердження отримання на відповідний банківський рахунок коштів виключно у вигляді заробітної плати, позивачем до вказаної заяви було долучено оригінал історії по зазначеному картковому рахунку (а.с.15-21).
27.04.2020 заява ОСОБА_1 надійшла до приватного виконавця Клименка Р.В. (а.с.41).
Листом приватного виконавця Клименка Р.В. від 06.05.2020 позивачу повідомлено, що оскільки банком прийнято постанову про арешт коштів боржника №61625661, відповідний рахунок не відноситься до рахунків із спеціальним режимом використання або інших рахунків, звернення стягнення на які заборонено законом, а тому відсутні підстави для задоволення заяви про зняття арешту з рахунку (а.с.45-46).
Крім того, залученою до матеріалів справи копією довідки ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" від 11.06.2020 №00000000785 підтверджено, що ОСОБА_1 працює начальником дільниці  ПІІ "МакДональдз Юкрейн Лтд" і отримує заробітну плату.
Також до матеріалів справи залучено копію довідки АТ "Райфайзен банк Аваль" від 17.04.2020 №Дз/В1/62/200, якою підтверджено, що ОСОБА_1 01.09.2011 у Акціонерному товаристві "Райффайзен Банк Аваль" відкрито картковий зарплатний рахунок фізичної особи № НОМЕР_1 в UAH та до вказаного рахунку випущено платіжну картку Visa Classic Instant № НОМЕР_3 , термін дії - до 31.12.2023.
При цьому колегія суддів звертає увагу, що приватним виконавцем не надано до суду жодних доказів, які свідчили б про вжиття ним заходів як до, так і після отримання заяви ОСОБА_1 від 17.04.2020 стосовно отримання документального підтвердження про надходження/ненадходження на банківський рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в АТ “Райфайзен Банк Аваль” на ім`я ОСОБА_1 , коштів саме в якості заробітної плати боржника.
За таких обставин, колегія суддів з інших мотивів та підстав погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині: визнання протиправною бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клименко Романа Васильович, яка полягає у невжитті заходів щодо отримання документального підтвердження про належність рахунку № НОМЕР_1 до рахунків, які мають спеціальний режим використання, та не скасуванні постанови про арешт коштів боржника, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Клименком Романом Васильовичем, у виконавчому провадженні ВП № 61625661 від 24.03.2020 в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 , відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” на ім`я ОСОБА_1 ); скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича від 24.03.2020 про арешт коштів боржника у виконавчому провадженні ВП № 61625661 в частині накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку (картковому зарплатному рахунку фізичної особи № НОМЕР_1 ), відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” для виплати заробітної плати на ім`я ОСОБА_1 ; зобов`язання приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клименка Романа Васильовича вчинити дії щодо зняття арешту з рахунку № НОМЕР_1 , відкритого АТ "Райффайзен Банк Аваль" на ім`я ОСОБА_1 .
Щодо доводів відповідача про необхідність розгляду даного спору в порядку цивільного судочинства, колегія суддів зазначає наступне.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад спірних правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Відповідно до ч.1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з ч.1 ст.4 Кодексу адміністративного судочинства України адміністративний суд – це суд, до компетенції якого цим Кодексом віднесено розгляд і вирішення адміністративних справ;  адміністративна справа – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір – це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
Згідно із ч.1 ст.287 Кодексу адміністративного судочинства України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Відповідно до ст.447 Цивільного процесуального кодексу України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Колегія суддів враховує, що під час визначення предметної юрисдикції справ необхідно виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового, особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, зазвичай майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
Як свідчать матеріали справи,  в межах розгляду даної справи відсутній спір щодо права власності на кошти, розміщені на рахунку № НОМЕР_1 , відкритому в АТ “Райфайзен Банк Аваль” на ім`я ОСОБА_1 .
В той же час, підставами адміністративного позову ОСОБА_1 зазначено саме обставини стосовно невиконання приватним виконавцем Клименком Р.В. вимог чинного законодавства, пов`язаних із процедурою винесення відповідачем постанови у виконавчому провадженні ВП № 61625661 про арешт коштів боржника та її скасування в частині накладення арешту на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на відповідному банківському рахунку.
Згідно зі ст.  242 КАС України  рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на  підставі  повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 315, п. 4 ч. 1 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення, у разі неправильного застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч.4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції змінює рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 по справі № 520/9224/2020 в частині мотивів і підстав задоволення позову за позовом   ОСОБА_1 .
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 року по справі №520/9224/2020  - змінити в частині мотивів та підстав задоволення позову ОСОБА_1 .
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.09.2020 по справі № 520/9224/2020 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    О.М. Мінаєва