УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
25 листопада 2020 року
м. Київ
справа № 490/5813/19
провадження № 51-5620ск20
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу, разом із доповненням, засудженого ОСОБА_4 на вирок Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 22 жовтня 2020 року, які постановлені у кримінальному провадженні за обвинуваченням 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Волгодонськ Ростовської області Російської Федерації, раніше неодноразово судимого, останнього разу – за вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч. 2 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі — КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік.
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК.
Суть питання
За вироком Центрального районного суду м. Миколаєва від 20 лютого 2020 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів до покарання призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком (Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09 грудня 2019 року) і ОСОБА_4 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Миколаївський апеляційний суд ухвалою від 22 жовтня 2020 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 без змін.
У касаційній скарзі з доповненням засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне, на його думку, застосування закону України про кримінальну відповідальність та на невідповідність призначеного йому покарання тяжкості вчиненого ним злочину та його особі, через суворість, просить скасувати ухвалений щодо нього вирок місцевого суду і направити справу на новий розгляд в іншому складі суду.
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Статтею 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК) встановлено вимоги, яким має відповідати касаційна скарга.
Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК касаційна скарга має містити обґрунтування заявлених скаржником вимог, із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень. 
Частиною 1 ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК), неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 413 КПК ) чи невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа, котра подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, які є підставами для скасування або зміни судового рішення і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, а також навести конкретні аргументи на обґрунтування кожної позиції.
У поданій касаційній скарзі з урахуванням доповнень, засуджений вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке полягало в тому, що судом не було надано йому виступити з останнім словом, однак не обґрунтовує у чому саме це полягало, враховуючи, що з доданих до його касаційної скарги журналів судових засідань, а саме від 20 лютого 2020 року, видно, що ОСОБА_4 після судових дебатів було надано останнє слово. До того ж засуджений не вказує, яким чином це могло вплинути на законність постановленого у справі вироку місцевого суду.
Крім того, Верховний Суд відзначає, що доводи засудженого фактично стосуються незаконності вироку суду першої інстанції, при цьому доводів щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції, касаційна скарга та доповнення до неї ОСОБА_4 не містять.
Зокрема засуджений не вказує, яких порушень допустився апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, у чому саме ці порушення полягали та як вони вплинули на законність й обґрунтованість постановлених цим судом судового рішення, а також чому їх (ці порушення) слід відносити до безумовних підстав для скасування касаційним судом оскаржуваної ухвали апеляційного суду, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 419 цього Кодексу
Не наводить засуджений і доводів щодо незаконності висновків суду апеляційної інстанції, наведених в ухвалі цього суду на спростування доводів його апеляційної скарги, які за змістом є аналогічними доводам викладеним ним у касаційній скарзі.
Також засуджений, обмежившись загальними фразами, не навів доводів на обґрунтування явної несправедливості призначеного йому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого ним злочину, обставинами його скоєння та даним про його особу через суворість, з урахуванням положень ст. 414 КПК та приписів статей 50, 65 КК.
Крім того, вимоги до суду касаційної інстанції, викладені ОСОБА_4 , у касаційній скарзі, не відповідають змісту ст. 436 КПК щодо повноважень суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.
Зокрема, цією нормою визначено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення; скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; змінити судове рішення.
Так, засуджений ставлячи вимогу про скасування вироку місцевого суду не зазначає, яке рішення повинен ухвалити суд касаційної інстанції щодо ухвали апеляційного суду, якою вищезазначений вирок щодо нього залишено без змін.
Відсутність у касаційній скарзі згаданого обґрунтування й недотримання положень ст. 427 КПК перешкоджає вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
З огляду на викладене, оскільки касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК, Верховний Суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 цього Кодексу залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу, разом із доповненням, засудженого ОСОБА_4 залишити без руху і встановити йому строк для усунення недоліків —п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У разі невиконання ухвали касаційнускаргу буде повернуто скаржнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                     ОСОБА_3