ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8706/20 Справа № 199/5136/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Руденко В. В. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категрія 27

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,
суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,
при секретарі - Пивоваровій А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргоюакціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" 
на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року 
у цивільній справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості , - 

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обгрунтування позову зазначає, що 03 квітня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № DNHLGB00000520, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 1 394 674,50 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 260 500,17 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,07 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. 
ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30 травня 2019 року виникла заборгованість у розмірі 3 291 745,56 доларів США, яка складається з наступного: 1 192 609,86 доларів США - заборгованість за тілом кредиту; 860 306,78 доларів США - заборгованість за процентами; 1 238 828,92 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.
Враховуючи, що законом не передбачено обов`язку вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину заборгованості за кредитним договором, позивач просить стягнути лише частину вказаної вище заборгованості, яка складається із із заборгованості по процентам за період з 20 квітня 2019 року по 30 травня 2019 року у розмірі 12 402,83 доларів США. 
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. 
Не погодившись з рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення цих вимог.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору. Крім того, раніше банк не звертався до суду з вимогами про стягнення заборгованості за кредитним договором із відповідача.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дішла висновку про наявність підстав для залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду без змін, з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 03 квітня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № DNHLGB00000520, відповідно до умов якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит, шляхом видачі готівкових коштів в сумі 1 394 674,50 доларів США строком до 03 квітня 2026 року включно, в виді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 1 655 174,67 доларів США та на сплату страхових платежів в сумі 260 500, 17 доларів США, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1,07 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.
Згідно умов договору боржник мав здійснювати погашення заборгованості по договору щомісячно у визначеній договором сумі.
Відповідно до Додаткового договору №1 до кредитного договору № DNHLGB00000520 від 03 квітня 2006 року, укладеного 24 січня 2013 року, сторони домовились відмінити нараховану пеню за кредитним договором станом на 24 січня 2013 року. З моменту підписання цього додатково договору, чергове нарахування пені та порушення зобов`язань буде відбуватись відповідно до п. 4.1 Кредитного договору.
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 квітня 2019 року визнано виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 17 липня 2017 року за реєстровим №6651 щодо звернення стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 2 952 999,91 грн., таким, що не підлягає виконанню. 
Отже, судом встановлено, що з вимогою про дострокове повернення кредиту позивач звернувся до відповідача у 2017 році. 
Відмовляючи АТ КБ «ПриватБанк» у стягненні заборгованості, суд першої інстанції виходив з тих обставин, що підстав для стягнення цієї заборгованості не вбачається.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції оскільки АТ КБ "ПриватБанк" не представлено письмових доказів на підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором у вигляді процентів, у зв`язку з порушенням позичальником умов договору.
Відповідно до частини 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Судом встановлено, що у зв`язку з наявністю заборгованості за кредитним договором № DNHLGB00000520 від 03 квітня 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» з вимогою про дострокове повернення кредиту звернувся до відповідача у 2017 році (виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М. 17 липня 2017 року за реєстровим №6651 щодо звернення стягнення із ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості у розмірі 2 952 999,91 грн), що свідчить про те, що Банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та змінив строк повернення кредиту.
Виходячи з викладеного, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що шляхом звернення з вимогою про дострокове повернення кредиту було змінено строк дії кредитного договору.
Стосовно права Банку на стягнення процентів після зміни строку дії кредитного договору.
Відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 ("Позика") глави 71 ("Позика. Кредит. Банківський вклад"), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12.
Отже, після зміни умов основного зобов`язання у Банку (кредитора) були відсутні правові підстави нараховувати проценти у зв`язку з порушенням позичальником умов договору. 
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, колегія приходить до висновку, що АТ КБ "ПриватБанк" не представлено письмових доказів на підтвердження факту наявності заборгованості за кредитним договором у вигляді процентів, у зв`язку з порушенням позичальником умов договору.
Посилання позивача на те, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що відповідач не заперечував факт укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про його згоду з усіма умовами цього договору, не заслуговують на увагу, оскільки підставою для відмови у задоволенні позову визначено безпідставність нарахування процентів, у зв`язку з порушенням позичальником умов договору, тому висновків суду першої інстанції не спростовують .
Доводи апеляційної скарги про те, що АТ КБ "ПриватБанк" не звертався раніше до суду з вимогами про стягнення заборгованості з відповідача, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, аналогічні позовним вимогам, які були предметом розгляду у суді першої інстанції та повторного правового аналізу не потребують.
Доводи апеляційної скарги стосовно незаконності та необґрунтованості рішення суду, є безпідставними. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк "Приват Банк" - залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида