ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 300/831/20 пров. № А/857/10427/20	

 Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді                                                 Шевчук С.М.,
суддів                                                                      Кухтея Р.В., Іщук Л.П.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби на рішення  Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 24 липня 2020 року (ухвалене в м. Івано-Франківськ судом під головуванням судді Микитин Н.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, дату складення повного рішення не зазначено) у справі № 300/831/20 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" до Галицької митниці Держмитслужби  про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів  та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, суд-
                                                         ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
В квітні 2020 року товариство з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" звернулося до суду з позовом, яким просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UА206070/2019/000435/2 від 03.12.2019 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206070/2019/00487 від 03.12.2019.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 24 липня 2020 року адміністративний позов задоволено повністю. 
Визнано протиправною та скасовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206070/2019/00487 від 03.12.2019. 
Визнано протиправним та скасовано рішення про коригування митної вартості товарів № UА206070/2019/000435/2 від 03.12.2019. 
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Галицької митниці Держмитслужби на користь товариства з обмеженою відповідальністю "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" сплачений судовий збір в розмірі 6004 (шість тисяч чотири) гривні 00 копійок.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що сумніви достовірності заявлених даних під час митного оформлення склали розбіжності в числових значеннях між рахунком-фактурою 7/С/2019 і банківським платіжним документом №1392JBKJ1, оскільки в рахунку – фактурі вказано сума до плати 12     539 євро, і це засвідчено в перекладі даного документу, а банківський платіжних документ на суму 10     000 євро. Внаслідок чого митницею скеровувались декларанту електронні повідомлення щодо необхідності подання ним додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару. Наданий додатково декларантом прайс-лист виробника жодним чином не спростував вищезазначені розбіжності в документах.  Ще однією підставою для коригування митної вартості стали умови поставки товару FCA, відповідно до якої всі витрати з моменту передачі товару несе покупець, а місцем передачі вказується місце продажу, то позивач ніс витрати по транспортуванню. Декларантом надано до митного оформлення СМR, в якій перевізником вказано P.E.Firtsak, однак також надано інший документ, а саме рахунок-фактуру на транспортування, де перевізником вказано вже ТзОВ «Захід-Логістік», сума транспортних витрат до кордону України становить 69000 грн. Вказує, що сумнів виник в тому, що невідомо яка саме фірма виступала перевізником і яка саме  сума була сплачена за ці послуги. До митного оформлення не надано будь-якого документа, що засвідчує договірні відносини позивача з вказаними вище фірмами, що свідчить про відсутність права  ТзОВ «Захід-Логістік» надавати документи на підтвердження транспортних документів.  
Позивач відзиву на апеляційну скаргу не подав.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч. 4 ст. 229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 28.11.2016 між ТОВ "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" та AGRUMI GR DI GAETANO RAO укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу товарів за №2811/16 (а. с. 84-87).
Позивачем на виконання умов вищенаведеного контракту на митну територію України відповідно до рахунок-фактуру №7/С/2019 від 28.11.2019 було ввезено товар мандарини-клементини на загальну суму 12 539,00 Євро (а. с.19, 78). Товар, що розмитнювався складався із чотирьох позицій:
Товар №1. Клементини свіжі “калібр 04” 8080 кг за ціною 5252 Євро (0,65 Євро/кг);
Товар №2. Клементини свіжі “калібр 03” 2420 кг за ціною 1815 Євро (0,75 Євро/кг);
Товар №3. Клементини свіжі “калібр 05” 7290 кг за ціною 4009,5 Євро (0,55 Євро/кг);
Товар №4. Клементини свіжі “калібр 06” 3250 кг за ціною 1462,5 Євро (0,45 Євро/кг).
Для здійснення митного контролю та митного оформлення відповідачу була подана декларація митної вартості UA206070/2019/009023 від 03.12.2019, згідно якої заявлено митну вартість товару, визначену за першим методом визначення вартості товару - за ціною контракту у розмірі 12 539,00 Євро (а. с. 15-16).
Разом із декларацією митної вартості позивачем подано сертифікат відповідності № 19100891092 від 28.11.2019, рахунок-фактуру (інвойс) 7/С/2019 від 28.11.2019, автотранспортну накладну (CMR) №5 від 28.11.2019, фіто санітарний сертифікат UE/IT/1012433 від 28.11.2019, декларацію про походження товару 7/С/2019 від 28.11.2019, банківський платіжний документ № 1392JBKLJ1 від 25.11.2019, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг ІТ-00127 від 29.11.2019, доповнення до зовнішньоекономічного договору № б/н від 22.11.2019, зовнішньоекономічний договір № 2811/16 від 28.11.2016, інформацію про позитивні результати проведення державних видів контролю №4901415, інші некласифіковані документи № 13/15 від 29.11.2019.
Судом встановлено, що згідно повідомлення від 03.12.2019, під час митного оформлення, у зв`язку з перевіркою наявної інформації ЦБД та з метою підтвердження числових значень складових митної вартості, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України  позивачу запропоновано надати документи для підтвердження заявленої митної вартості: якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації товару, каталоги, прейскуранти (прайс-листи) виробника товарів, висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями.
Декларантом 03.12.2019 додатково надано прайс-лист виробника товару, що містить цінову інформацію про товар що розмитнюється (а. с. 33-34). 
В подальшому декларант повідомив відповідача про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження митної вартості (а. с. 35).
Митним органом у повідомленні від 03.12.2019, під час митного оформлення, зазначено, що у зв`язку із ненаданням всіх додаткових документів які вимагались для підтвердження заявленої митної вартості, проведено консультацію з митним брокером та визначено митну вартість товару №1  - 0,8167 Євро/кг, товару №3 - 0,8167 Євро/кг, товару №4 - 0,8167 Євро/кг (а. с. 36)
У зв`язку з тим, що декларант повідомив відповідача про відсутність додаткових документів, Івано-Франківською митницею ДФС винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UА206070/2019/000435/2 від 03.12.2019, згідно якого митна вартість товару визначена за резервним методом визначення митної вартості (стаття 64 Митного кодексу України). Перший метод не застосований, у зв`язку з відсутністю в документах, зазначених в ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена, або підлягає сплаті за ці товари 2-5 методи визначення митної вартості (ст.59-63 Митного кодексу України) не застосовані, у зв`язку з відсутністю інформації щодо угод на ідентичні та подібні (аналогічні) товари (ст.59, ст.60 Митного кодексу України), та даних на підставі яких можливо визначення митної вартості згідно методів 4 і 5 (ст.62, ст.63 Митного кодексу України). Не подання декларантом додаткових документів в повному обсязі для підтвердження митної вартості товарів: висновку про якісні та вартісні характеристики підготовлені спеціалізованим експертним органом Джерело інформації на товар №1, №3, №4 цінова інформація ЦБД ЄАІС ДФС-ЕМД №UA209180/2019/079384 від 27.11.2019. Проведено консультацію з декларантом, доведено інформацію про право декларанта вчиняти дії, передбачені п.5 частини другої ст. 55 та Главою 4 Митного кодекс України (а. с. 11-12).
Також, Івано-Франківською митницею ДФС у відповідності до частини 6 статті 54, частини 12 статті 264 Митного кодексу України, винесено картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206070/2019/00487 від 03.12.2019, відповідно до якої декларанту відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів з підстав коригування митної вартості товару (а. с. 13-14). 
В подальшому, в порядку ст. 55 МК України, позивачем 20.12.2019 подано до митниці висновок ДП “Держзовнішформ” № 21/1174 від 10.12.2019, яким підтверджено ціни товару, та копії ВМД, щодо розмитнення позивачем поточної партії товару, за трьома поставками здійсненими після коригування митної вартості за аналогічних умов та за однаковою ціною.    
Однак, листом від 08.01.2020 Галицька митниця Держмитслужби  повідомила, що із врахуванням додатково поданих документів митний орган не може переконатися у достовірності та точності використаної для розрахунку митної вартості інформації, тому відповідно до ст. 55 МК України, відповідачем залишено без змін рішення про визначення митної вартості від 03.12.2019 № UА206070/2019/000435/2 (а. с. 43-44).
Не погоджуючись із вказаними рішеннями та карткою відмови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

ІІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи рішення про  задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що під час митного оформлення декларантом надано усі необхідні документи, які містили об`єктивні і достовірні дані, що піддавалися обчисленню, та які підтверджували заявлену декларантом митну вартість товару за основним методом. При цьому, відповідач не обґрунтував і не підтвердив належними доказами виникнення правових підстав для застосування другорядного - резервного методу та не довів неможливість визначення митної вартості за ціною контракту, а також її визначення за методами, що передують резервному. Відтак, відповідач, приймаючи оскаржувані картку та рішення діяв не на підставі законів України, а також без урахування усіх обставин. Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UА206070/2019/000435/2 від 03.12.2019 та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UА206070/2019/00487 від 03.12.2019, є протиправними та такими, що підлягають до скасуванню, а позовні вимоги ТОВ "ІНВЕСТПРОЕКТ 2012" до задоволення у повному обсязі.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
З матеріалів справи вбачається, що разом з митною декларацією UA206070/2019/009023 від 03.12.2019 декларант на підтвердження задекларованої ним митної вартості за 1 (основним) методом надав сертифікат відповідності № 19100891092 від 28.11.2019, рахунок-фактуру (інвойс) 7/С/2019 від 28.11.2019, автотранспортну накладну (CMR) №5 від 28.11.2019, фіто санітарний сертифікат UE/IT/1012433 від 28.11.2019, декларацію про походження товару 7/С/2019 від 28.11.2019, банківський платіжний документ № 1392JBKLJ1 від 25.11.2019, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору про надання транспортно-експедиційних послуг ІТ-00127 від 29.11.2019, доповнення до зовнішньоекономічного договору № б/н від 22.11.2019, зовнішньоекономічний договір № 2811/16 від 28.11.2016, інформацію про позитивні результати проведення державних видів контролю №4901415, інші некласифіковані документи № 13/15 від 29.11.2019.
Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).
Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:
- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;
- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;
- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Як вказано у пункті 2 ч.4 ст. 54 МК України, орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний надавати декларанту або уповноваженій ним особі письмову інформацію про причини, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана.
З наведеного слідує, що правовою підставою для витребування митним органом від декларанта додаткових документів є наявність перелічених           у частині 3 статті 53 МК України підстав, про які митний орган           зобов`язаний у письмовій формі повідомити декларанта           із зазначенням           у такому повідомленні конкретних причин за яких заявлена декларантом митна вартість не може бути визнана на основі поданих ним документів.
Вказана норма законодавства спрямована на те, щоб декларант був обізнаний з недоліками (хибами), які виявлені митним органом та які в свою чергу перешкоджають митному органу підтвердити задекларовану митну вартість товарів за яких декларант мав би реальну можливість їх усунути шляхом подання додаткових документів.
Натомість надані декларанту електронні повідомлення від 03.12.2019 стосовно  необхідності подання           митному органу додаткових документів не містить           відомостей щодо правових підстав для витребування таких документі, а зокрема не містить конкретизованих причин та обставин стосовно виявлених розбіжностей у поданих митному органу документах, а також не містить           переліку відомостей, які відсутні у поданих документах, наявність яких є необхідною умовою для підтвердження числового значення складових митної вартості, визначеної позивачем.
За таким повідомленням декларантом 03.12.2019 додатково надано прайс-лист виробника товару, що містить цінову інформацію про товар що розмитнюється.
В подальшому декларантом було повідомлено відповідача про відсутність можливості надання додаткових документів для підтвердження митної вартості.
Такі дії митного органу не узгоджуються з положеннями п. 2 ч. 4 ст. 54 МК України та сприяють тому, що декларант, будучи необізнаним стосовно фактичних причин, за яких заявлена ними митна вартість не може бути визнана, позбавляється можливості усунути такі розбіжності (недоліки, хиби) на стадії здійснення митного контролю правильності визначення задекларованої ним митної вартості товарів.
Підсумовуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що на час витребування від позивача додаткових документів, відповідачем не було визначено та не було повідомлено позивача в установленому порядку про наявність хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, у зв`язку з чим пов`язується можливість витребування митним органом додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Відтак, приведені протиправні дії та в деякій мірі і бездіяльність митного органу, які передували прийняттю оскаржуваному рішенню фактично призвели до порушення законодавчо закріпленого постулату, визначеного п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України, щодо прийняття суб`єктом владних обґрунтованих рішень з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття такого рішення.
Стосовно ж правових підстав для винесення митним органом рішення про коригування митної вартості, то      частина 1 ст. 55 МК України передбачає, що           рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Частиною 6 ст. 54 МК України передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунок митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Отож, саме ці вище перелічені випадки і є правовою підставою, визначеною ст. 55 МК України, для винесення рішення про коригування митної вартості.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, в якості підстави для коригування митної вартості товару відповідач зазначив про не подання декларантом додаткових документів в повному обсязі для підтвердження митної вартості товарів: висновку про якісні та вартісні характеристики підготовлені спеціалізованим експертним органом Джерело інформації на товар №1, №3, №4 та при цьому вказав, що цінову інформацію ЦБД ЄАІС ДФС-ЕМД №UA209180/2019/079384 від 27.11.2019 та проведення консультацій з декларантом. 
Проте, як зазначено судом вище відповідач не довів належними доказами обставин відносно наявності у відповідача хоча однієї із підстав, перелічених у частині третій статті 53 МК України, які могли свідчити про виникнення у митного органу обґрунтованого сумніву у правильності визначення митної вартості, про яку в установленому порядку був би повідомлений позивач,  що в подальшому могло б бути правовою підставою для витребування митним органом додаткових документів у декларанта. 
Позаяк, відповідачем на стадії  направлення повідомлення  про необхідність подання позивачем додаткових документів не  було встановлено правових підстав для такого витребування та не повідомлено  про навність таких підстав позивача, то витребування відповідачем додаткових документів не відповідає положенням приведеного законодавства. Як  наслідок обставина щодо ненадання  позивачем додаткових документів не може бути  правовою підставою для винесення відповідачем рішення про коргування митної вартості.
Частиною 2 статті 55 МК України визначено вимоги, які обов`язкові відомості має містити прийняте митним органом письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, а зокрема:
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом.
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Досліджуючи питання відповідності оскаржуваного рішення про коригування митної вартості вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до положень статті 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний. При цьому кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Статтею 57 Митного Кодексу України встановлено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій орган доходів і зборів та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та додавання вартості (обчислена вартість) можуть застосовуватися у будь-якій послідовності на прохання декларанта або уповноваженої ним особи.
Статтею 64 Митного Кодексу України передбачено, що у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Натомість, як слідує із змісту оскаржуваного рішення за основу для обрахунку митної вартості ввезеного позивачем товару взято інформацію щодо вартості, яка згенерована цінову інформацію ЦБД ЄАІС ДФС-ЕМД №UA209180/2019/079384 від 27.11.2019
Проте, положення ст. 64 Митного Кодексу України передбачено, що у разі визначення митної вартості за резервним методом, митна вартість товарів повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Відтак, визначення відповідачем митної вартісті лише з покликанням на згенеровану цінову інформацію ЦБД ЄАІС ДФС не відповідає приписам ст. 64 Митного Кодексу України, Зокрема оскаржуване рішення не містить відомостей щодо: номеру, дат митних декларацій, найменування товару за якими митне оформлення завершено, їх митної вартості; технічні, якісні та інші характеристики, комерційних умов поставки такихтоварів; відомостей щодо співставлення вказаних товарів з товарамипозивача за номенклатурою, технічними, якісними та іншими характеристиками, умовами поставки; коригування вартості товару позивача з урахуванням виявлених відмінностей за результатами такого співставлення.
За наведених обставин, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не здійснювалась процедура письмових консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав та методу для визначення митної вартості товару відповідно до вимог статей 59 і 60 Митного кодексу України, як того вимагають положення частини 4 статті 57 вказаного Кодексу, відповідачем не було витребувано відомості про митне оформлення ідентичних чи аналогічних товарів, не використано наявні відомості.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що зазначені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів підстави не застосування відповідачем другорядних (першого-п`ятого) методів при визначенні митної вартості імпортованого позивачем транспортного засобу не відповідають дійсності. Відповідачем не обґрунтовано належними доказами ціну, що визначена ним у оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, однозначною та з урахуванням усіх факторів, що впливають на її визначення. І така вартість - загалом, жодним чином немає свого підтвердження.
Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачем безпідставно, в порушення статті 58 Митного кодексу України, здійснено визначення митної вартості імпортованого товару не за ціною договору як основним методом, а із застосуванням резервного методу, який застосовано без достатніх на те підстав та з порушенням порядку черговості послідовного використання методів, визначених статтями 59-63 Митного кодексу України та з порушенням порядку визначення митної вартості товару за резервним методом.
З огляду на обумовлені обставини колегія суддів прийшла висновку, що зміст оскаржуваного рішення не відповідає вимогам пунктів 2 та 4 ст. 55 МК України та є таким, що прийнято в порушення  виключного переліку правових підстав, визначених ч.6 ст. 54 МК України, за наявності яких відповідач вправі був приймати відповідне рішення.
Стосовно ж доводів відповідача, які приведені у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, то колегія суддів зазначає, що приведені доводи не спростовують обставин з приводу винесення відповідачем оскаржуваного рішення      з грубим порушення положень частини третьої ст. 53, пункту 2 ч. 4 ст. 54 МК України, пунктів 2 та 4 ст. 55, частини 4 статті 57, ст. 64 МК України. При цьому, колегія суддів зазначає, що порушення названих правових норм є суттєвими, а як наслідок таких порушень не підтверджується належними доказами, визначена відповідачем митна вартість транспортного засобу позивача, за шостим (резервним) методом у розмірі обумовленому в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товару.
Окрім того, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення.
Відтак, відносно приведених  відповідачем доводів  відносно того, що:  виявлені розбіжності між сумою зазначеною у рахунку – фактурі та платіжному дорученні, за яким сплачено 10000 євро, замість 12539 Євро зазначених у рахунку фактурі; невідповідностей даних щодо перевізників та ненадання документів, що засвідчує договірні відносини з перевізником,  то колегія суддів не надає їм правової оцінки, оскільки  вони не були покладені в основу прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції відповідачем  не було надано  суду та позивачу жодних доказів з приводу прийняття оскаржуваного рішення саме з підстав, приведених у відзиві на позовну заяву. Будь-яких претензій стосовно наданих позивачем до митного оформлення документів, невідповідності власника транспортного засобу та його продавця, наявності недоліків висновку автотоварознавчого дослідження, відсутності платіжних документів, відповідач не висловлював як до моменту прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, так і в момент його прийняття.
Єдиною підставою, як зазначено в оскаржуваному рішенні є лише обставини щодо  неподання позивачем додаткових документів, які витребувані позивачем та навність цінової інформації в базі  даних відповідача проте, як було зазначено судом вище, перелічені обставини не могли бути правовою підставою для прийняття оскаржуваного рішення за даних обставин справи. 
Доводи скаржника стосовно розбіжності у ціні, вказаній у рахунку-фактурі та платіжному дорученні, є безпідставними оскільки, у рахунку-фактурі вказано договірну вартість у розмірі 12539,00 Євро, яка і заявлена до розмитнення, тоді як платіжне доручення від 25.11.2019 вказує на оплату такої вартості у розмірі 10 000,00 Євро. Вказане свідчить про часткову оплату позивачем товару, що зумовлено порядком ведення господарської діяльності позивача, а саме п. 3 Додаткової угоди до контракту купівлі-продажу № 2811/16 від 22.11.2019. Таким чином, розбіжності щодо ціни у рахунку-фактурі та платіжному дорученні не є обставиною для коригування вартості товару. 
Також, в порядку ст. 55 МК України, для підтвердження відповідності ціни визначеної згідно договору №2811/16 від 28.11.2016 рівню цін, які склалися на ринку подано інший некласифікований документ, а саме копію відповіді ДП “Держзовнішінфорум” від 10.12.2019 №21/17 щодо відповідності цінових умов контракту №2811/16 від 28.11.2016 поточній кон`юнктурі ринку.
Відтак суд зазначає, що зміст вищенаведених документів підтверджував заявлену митну вартість ввізного товару. 
Умови оплати безпосередньо ціни товару не стосуються та не можуть у зв`язку із цим бути підставою для відмови у визнанні митної вартості. Згідно з частиною сьомою статті 58 МК платежі необов`язково повинні бути здійснені у вигляді переказу грошей у вигляді 100% попередньої оплати. Така позиція узгоджується з висновками, наведеними у постанові Верховного Суду від 23.07.2019 у справі № 1140/3242/18, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 20.02.2018 у справі №809/1884/16, згідно якої посилання відповідача на те, що сума, яка зазначена в рахунку-фактурі (інвойсі), поданому декларантом, не була підтверджена, є безпідставними, оскільки положення статті 53 МК не містять вимог щодо додаткового підтвердження ціни, вказаної у документах, які підтверджують митну вартість товару.
Окрім того, платіжний документ свідчить про факт переказу певної суми коштів, проте не свідчать про суму коштів (договірну вартість), яка має бути сплачена за відповідний товар. Колегія суддів зазначає, що  прямого зв`язку між відомостями відображеними у платіжному документі щодо сплаченої суми  та договірною (яка є одночасно і митною) вартістю товару немає, а відтак ненадання декларантом саме чеку, квитанції, платіжного доручення або не зазначення у ньому якогось із реквізитів рахунку –фактури не може поставити під сумнів достовірність інших доказів, які прямо свідчать про митну вартість товару.
Такий висновок зроблений Верховним Судом 03.04.2018 у справі № 809/322/17, а тому відповідно до статті 242 КАС суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені Верховним Судом.
Щодо посилання скаржника на умови поставки FCA та не належне підтвердження сум транспортних витрат до кордону України в розмірі 69000 грн, то колегія суддів зазначає, що як вбачається із повідомлень митного органу від 03.12.2019, під час митного оформлення та з метою підтвердження числових значень складових митної вартості, відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України  позивачу не було запропоновано подати документи для підтвердження сум оплати транспортних послуг чи інших додаткових документів на підтвердження транспортно-експедиційних послуг. 
Як наслідок, приведені судом висновки та доводи  відповідача (відносно  недоліків висновку автотоварознавчого дослідження) не були покладені в основу для прийняття оскаржуваного рішення про коригування митної вартості, а відтак суд  не надає їм правової оцінки.
Однак, відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, така зміна кваліфікації підстави прийняття рішення про коригування митної вартості та картки відмови, як актів індивідуальної дії, суб`єктом владних повноважень в судових процедурах, є неприйнятною з огляду на принцип правової визначеності, який притаманний як судовим рішенням, так і рішенням суб`єктів владних повноважень. В іншому випадку це вже будуть інші правопорушення за інших підстав, запровадження позиції зміни підстав прийняття рішень, після їх прийняття, як способу реалізації владних управлінських функцій, що призведе до свавілля суб`єктів владних повноважень.
Підсумовуючи викладене, колегія суддів приходить до, що у відповідача були в наявності всі документи для визначення митної вартості за ціною договору щодо товару, який імпортується, та не встановлено жодних інших обставин, які б перешкоджали визначенню митної вартості імпортованих товарів за ціною рахунка -     фактури (інвойс). Надані документи, чітко ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні і достовірні дані, що піддаються обчисленню, та підтверджують заявлену декларантом митну вартість товару за ціною договору, згідно з вимогами Митного кодексу України.
Незважаючи на можливість у відповідача перевірити (уточнити) достовірність наданих до митного оформлення документів та задекларовану вартість імпортованого товару (по скільки в документах містилися відомості про продавця, його адреса, телефон) відповідач не надав ні суду першої, ні апеляційної інстанцій жодного доказу, який би спростував зміст рахунку-фактури чи його достовірність.
Водночас, відповідачем також не доведено обставин, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного декларантом позивача розрахунку митної вартості товару за ціною рахунку-фактури, а інших обставин, які б впливали на рівень задекларованої позивачем митної вартості товару на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідачем  не  було встановлено та не зазначено про вказане у рішенні про коригування митної вартості.
Відтак, приведені митним органом (в оскаржуваному рішенні) відомості щодо коригування митної вартості імпортованого позивачем товару  та визначення  митної вартості товару на рівні обумовленому в оскаржуваному рішенні відповідача не дають підстав вважати таке рішення обґрунтованим та мотивованим у контексті норм пунктів 2, 4 частини другої статті 55 МК України.
Відповідно до частини 2 ст. 2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Натомість, з огляду на приведені судом фактичні обставини справи, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване рішення про коригування митної вартості та дії відповідача, які йому передували, не відповідають таким критеріям, як: використання повноваження відповідача з метою, з якою це повноваження надано; безсторонність (неупередженість), добросовісність, розсудливість, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційність, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Таким чином, у суду першої інстанції були обґрунтовані підстави для висновку, що     прийняте відповідачем оскаржуване рішення про коригування митної вартості товару та картка відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення є протиправними та такими, що підлягають скасуванню.
Наведеним спростовуються доводи апеляційної скарги, що оскаржене рішення про коригування митної вартості є законним, обґрунтованим, прийнятим з дотриманням  вимог чинного законодавства та скасуванню не підлягає.
Враховуючи викладене в сукупності, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає дійсним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів,  а відтак апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду  першої інстанції без змін. 
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 325, ст. 328, ст. 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Галицької митниці Держмитслужби залишити без задоволення.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду  від 24 липня 2020 року у справі № 300/831/20 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	Л. П. Іщук  	
Повне судове рішення складено 29 жовтня 2020 року.