ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року	Львів	Справа № 161/8325/20 пров. № А/857/8771/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                      Святецького В.В.          
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.
з участю секретаря судового засідання                     Хітрень О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року в справі №161/8325/20 (суддя Черняк В.В., м. Луцьк) за позовом ОСОБА_1 до інспектора взводу №4 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Хоронжука Ігоря Вячеславовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції про визнання протиправною  та скасування постанови про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до інспектора взводу №4 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Хоронжука Ігоря Вячеславовича, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №237061 від 16.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
Рішенням від 25 червня 2020 року Луцький міськрайонний суд Волинської області адміністративний позов задовольнив частково.
Відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до інспектора взводу №4 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Хоронжука Ігоря Вячеславовича про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Волинській області про визнання протиправною та скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення - задовольнив частково.
Скасував постанову інспектора взводу №4 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшого лейтенанта поліції Хоронжука Ігоря Вячеславовича про накладення адміністративного стягнення по справи про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №237061 від 16 травня 2020 року, а провадження у справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч.2  ст.122 КУпАП  - закрив на підставі п.1 ч.1  ст.247 КУпАП  у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
В задоволенні решти вимог до Управління патрульної поліції у Волинській області - відмовив.
Стягнув з Державного бюджету України за рахунок бюджетних асигнувань Управління патрульної поліції у Волинській області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 420,40 грн (чотириста двадцять гривень сорок копійок).
Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення підтверджується: постановою у справі про адміністративне правопорушення; відеозаписами з технічного приладу, що має функції фото- відеозапису, що використовували інспектори патрульної поліції при здійсненні патрулювання, на яких зафіксована процедура притягнення позивача до адміністративної відповідальності; відеозаписом з технічного приладу, що має функції фото – і відеозапису, а саме – з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції, що використовували інспектори патрульної поліції при здійсненні патрулювання від 14.05.2020, з якого можна чітко встановити, що позивач не виконав вимоги п.11.5 Правил дорожнього руху України та на дорозі, яка має дві смуги для руху в одному напрямку, здійснив виїзд на крайню ліву смугу для руху, при цьому права з них була вільна.
Належність таких доказів слідує з приписів ст. 251 КУпАП.
Вважає пояснення позивача щодо наміру здійснити поворот ліворуч намаганням уникнути адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.
Відтак, вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку  про відсутність складу адміністративного правопорушення в діях позивача, оскільки не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.
З огляду на викладене, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову.
Позивач правом подання письмового відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що в силу вимог ч. 4 ст. 304 КАС України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Учасники справи викликалися в судове засідання, проте у зв`язку з їх неявкою фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що 16 травня 2020 року інспектором взводу №4 роти №1 батальйону Управління патрульної поліції у Волинській області старшим лейтенантом поліції Хоронжуком Ігорем Вячеславовичем була винесена постанова про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №237061.
В постанові зафіксовано, що 14 травня 2020 року о 01 год. 24 хв. у м. Луцьку на вул. Карпенка-Карого, ОСОБА_1 , керуючи автомобілем ВАЗ21011, державний номерний знак НОМЕР_1 , порушив правила розташування т/з на проїзній частині, а саме - здійснював рух по дорозі, що має дві смуги для руху в одному напрямку, не зайняв правого крайнього положення на проїзній частині при відсутності інших т/з, рухався по крайній лівій смузі, не маючи наміру здійснити поворот ліворуч (розворот) в темну пору доби, чим порушив п.11.5  ПДР. 
У зв`язку з цим, позивач притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2  ст.122 КУпАП  з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425,00 грн відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №237061 від 16.05.2020 (а.с.3).
Не погодившись із вказаною постановою у справі про адміністративне правопорушення, позивач оскаржив її до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що вчинення позивачем адміністративного правопорушення не підтверджується належними доказами, та вся позиція відповідача ґрунтується на припущенні, що позивач не мав наміру здійснити поворот ліворуч. Поряд з цим, суд першої інстанції відмовив у визнанні спірної постанови протиправною, оскільки такий спосіб захисту не передбачено ст. 286 КАС України.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Частина друга статті 19 Конституції Україні передбачає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11.2 ПДР передбачено, що на дорогах, які мають дві і більше смуг для руху в одному напрямку, нерейкові транспортні засоби повинні рухатися якнайближче до правого краю проїзної частини, крім випадків, коли виконується випередження, об`їзд або перестроювання перед поворотом ліворуч чи розворотом.
На дорогах, які мають дві і більше смуги для руху в одному напрямку, виїзд на крайню ліву смугу для руху в цьому ж напрямку дозволяється, якщо праві зайняті, а також для повороту ліворуч, розвороту або для зупинки чи стоянки на лівому боці дороги з одностороннім рухом у населених пунктах, коли це не суперечить правилам зупинки (стоянки) (п.11.5 ПДР).
Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Як згадувалось вище, в оскаржуваній постанові зазначено, що позивач порушив вимоги п.11.2 та 11.5 Правил дорожнього руху, чим скоїв правопорушення, передбачене ч.2 ст.122, КУпАП.  
Відповідно до ч. 2  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  (далі -  КАС України) у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією  та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до  ст. 280 КУпАП  орган при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі  ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до п. 10 розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Статтею 72 КАС України визначено, що  доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Крім цього,  п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23.12.2005 № 14 «Про практику застосування судами законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративне правопорушення на транспорті»  роз`яснено судам, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим статтями  283  і  284 КУпАП. У ній, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Колегія суддів зазначає, що відповідач, як на обставини вчинення правопорушення, покликається на складену постанову у справі про адміністративне правопорушення та долучений до матеріалів справи відеозапис з нагрудного та автомобільного відеореєстратора.
Разом з цим, суд не вважає постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Щодо долученого відеозапису з відеореєстратора автомобіля патрульної поліції, то колегія суддів погоджується, що з такого вбачається рух транспортного засобу позивача у крайній лівій смузі, в той час як права смуга була вільною.
Проте колегія суддів бере до уваги, що, як встановлено судом першої інстанції, рух здійснювався по вул. Карпенка-Карого у м. Луцьку, яка в напрямку вул. Рівненська має декілька поворотів та розворотів ліворуч (за вул. Липинського, на перехресті з вул. Задворецького, на перехресті вул. Петра Маха).
Натомість з відеозапису не вбачається, що позивач доїхав хоча б до одного з поворотів ліворуч (розвороту) до його зупинки працівниками поліції, а відповідач, на спростування доводів позивача про намір здійснити поворот ліворуч не надав жодних належних та допустимих доказів протилежного.
Відтак, твердження апелянта про відсутність у позивача наміру здійснити поворот (розворот) ліворуч ґрунтується на припущенні. 
Колегія суддів також враховує, що відповідно до п.10.4 ПДР перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку. 
При цьому поняття завчасності не регламентовано вказаним нормативно-правовим актом ні за критерієм часу, ні за критерієм відстані до здійснення такого маневру.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, працівники поліції у даному випадку, для підтвердження свого припущення, не були позбавлені можливості прослідувати далі за позивачем та належним чином зафіксувати факт пропуску ним поворотів ліворуч (розворотів), зокрема, за вул. Липинського, на перехресті з вул. Задворецького, на перехресті вул. Петра Маха. Вказане, на думку суду, могло б стати належним свідченням того, що позивач дійсно не мав наміру здійснювати поворот ліворуч чи розворот та порушив приписи п.11.5  ПДР.
Щодо відеозапису з нагрудного відеореєстратора інспектора патрульної поліції, то такий не відображає саме факт вчинення правопорушення позивачем, а процедуру притягнення останнього до адміністративної відповідальності.
Відтак, колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що відсутні належні докази вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП.  
Згідно з ч.2  ст.77 КАС України  в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідачем не доведено правомірності своїх дій щодо прийняття рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ДП 18 №237061 від 16.05.2020.
Відтак, суд першої інстанції правомірно скасував постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ДП 18 №237061 від 16.05.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.  122 КУпАП у виді штрафу у розмірі 425 грн, а справу про адміністративне правопорушення щодо нього закрито на підставі  ст.247 КУпАП  за відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги. 
Рішення  суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог не оскаржене, а тому в силу приписів ч.1 ст. 308 КАС України, колегія суддів не переглядає справу в частині вирішення таких позовних вимог.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства (КАС)  України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.       
Керуючись статтями 243, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Волинській області Департаменту патрульної поліції залишити без задоволення, а рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 25 червня 2020 року в справі №161/8325/20 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 23.10.2020.