Постанова 
Іменем України
 
05 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 545/2330/17
провадження № 61-11812св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Яремка В. В. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Ступак О. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Воронкова Олена Анатоліївна, 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року у складі судді Потетій А. Г. та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Бутенко С. Б., Гальонкіна С. А.
ВСТАНОВИВ:
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог та рішень судів
У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватний нотаріус Полтавського районного нотаріального округу Воронкова О. А., про визнання договорів дарування недійсними, скасування державної реєстрації та визнання права власності.
На обґрунтування позовних вимог посилався на таке. ОСОБА_1 проживає разом із своєю родиною та ОСОБА_2 , яка є його бабусею, на АДРЕСА_1 . Домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 26 січня 1974 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Під час спільного проживання виникала необхідність ремонту житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на АДРЕСА_1 та будівництва добудови, яка позначена на технічному плані літ. «А1-1». Всі ці ремонтні роботи та здійснення будівництва здійснювалися за проханням ОСОБА_2 , яка обіцяла оформити на позивача право власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за наведеною вище адресою. За проханням ОСОБА_2 були здійснені добудова літ. «А1-1» до житлового будинку «А-1», проведений ремонт житлового будинку, улаштований погріб вхідний літ. «Є», здійснений ремонт колодязя № 1, улаштований вигріб № 12, ворота з хвірткою № 13, огорожа № 14, 15.
Внаслідок проведення вказаних робіт, які здійсненні за власний рахунок позивача, що підтверджується актами виконаних робіт, накладними, чеками на придбання будівельних матеріалів, збільшилася вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на АДРЕСА_1 .
Згідно з висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 29 серпня 2017 року № 69 вартість будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, зазначених на добудову, ремонт та поточну експлуатацію житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться за названою адресою, станом на дату проведення дослідження з урахуванням зносу складає 492 080 грн. Ці невід`ємні поліпшення житлового будинку, господарських будівель та споруд складають 1/2 частини нерухомого майна. ОСОБА_2 надала йому довіреність на проведення ремонтних робіт та будівництва, з цією метою вона передала позивачу всі оригінали документів, а саме договір купівлі - продажу, технічну документацію на будинок. ОСОБА_1 також допомагав ОСОБА_2 в оформленні документів на отримання свідоцтва на спадщину. 06 липня 2017 року ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в рівних частках, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, які знаходяться на АДРЕСА_1 та земельну ділянку кадастровий номер 5324085201601:001:1539, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1525 га, на якій розташований будинок. Цей факт підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19 серпня 2017 року. Відповідачі вчинили цей правочин не з метою дарування майна, а щоб позбавити позивача права на частину майна, яке він побудував та можливості отримання грошової компенсації за вклад у нерухоме майно, що є предметом спору. ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 були обізнані про ті обставини, що позивач за кошти своєї родини здійснив ремонт та побудував будівлі на АДРЕСА_1 , а отже, могли передбачати негативні наслідки для себе у випадку його звернення до суду та виконання в майбутньому судового рішення шляхом звернення стягнення на це нерухоме майно. ОСОБА_2 здійснила відчуження нерухомого майна ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі рішення Полтавською районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року, яке постановою Апеляційного суду Полтавської області від 22 серпня 2018 року скасовано, у задоволенні позовних вимог   ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування відмовлено. Тобто ОСОБА_2 не є власником спірного нерухомою майна, а відповідно і договори дарування не можуть бути дійсними, так як відчуження здійснила особа, яка не мала у власності майна та не мала прав на розпорядження ним.
З урахуванням викладеного, позивач просив суд: визнати недійсними договори дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковою О. А., а саме: договір дарування від 06 липня 2017 року, серія та номер 1874, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , земельної ділянки, площею 0,1525 га, кадастровий номер 5324085201601:001:1539 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , та договір дарування від 06 липня 2017 року, серія та номер 1873, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), за вище вказаною адресою; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1525 га, кадастровий номер 5324085201601:001:1539 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 за тією ж адресою на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1525 га, кадастровий номер 5324085201601:001:1539 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240; скасувати державну реєстрацію права власності за  ОСОБА_3 на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м, та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240; скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м, та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240.
Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 року, позовні вимоги задоволено частково. 
Визнано недійсними договори дарування, які посвідчені приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Воронковой О. А., а саме: договір даруваннявід 06 липня 2017 року серія та номер 1874,укладений між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , земельної ділянки, площею 0,1525 га, кадастровий номер 5324085201601:001:1539 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 ; договір дарування від 06 липня 2017 року серія та номер 1873, укладений між  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м, та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 . Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1525 га, кадастровий номер 5324085201601:001:1539 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 , на 1/2 частини земельної ділянки, площею 0,1525 га, кадастровий номер 5324085201601:001:1539 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м, та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240. Скасовано державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1»,загальною площею 85,5 кв. м, та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 1270816553240. В частині визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1»,загальною площею 85,5 кв. м, та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 відмовлено.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині вимог про визнання права власності на 1/2 частини спірного житлового будинку, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво на чужій земельній ділянці без згоди власника зазначеного нерухомого майна та надалі не отримав згоди від власника.
Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги і позиції інших учасників
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив рішення судів першої і апеляційної інстанцій скасувати в частині відмови у задоволенні позову, та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Касаційна скарга мотивована тим, що на момент зведення самочинних добудов власником земельної ділянки та нерухомого майна була ОСОБА_2 , яка надала згоду та ініціювала добудову житлового будинку, його ремонт і будівництво. Оскільки ремонт та добудови здійснювались за кошти його родини, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
У серпні 2019 року на адресу Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від представника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4  - ОСОБА_6 , у якому він просив касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції в частині визнання договорів дарування недійсними та скасування державної реєстрації в апеляційному порядку не переглядалось, тому не є предметом перегляду в касаційному порядку (стаття 400 ЦПК України).
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 04 липня 2019 рокувідкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у червні 2019 року, а тому вона підлягає розгляду в порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до частини першої статті 401 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) попередній розгляд справи проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі - у редакції до набрання чинності Законом № 460-IX) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Суди встановили, що ОСОБА_1 проживає разом із своєю родиною та відповідачем     ОСОБА_2 , яка є його бабусею на АДРЕСА_1 . Вказане домоволодіння належало на праві спільної сумісної власності        ОСОБА_2 та         ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу від 26 січня 1974 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 
ОСОБА_1 здійснив ремонт спірного житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на АДРЕСА_1  та здійснив будівництво добудови, до житлового будинку літ. «А-1», яка позначена на технічному плані під літ. «А1-1». Проводячи ремонтні роботи та здійснення добудови позивач мав надію, що ОСОБА_2 оформить на нього право власності на частину житлового будинку, господарських будівель та споруд. Також позивач облаштував погріб вхідний літ. «Є», здійснив ремонт колодязя № 1, облаштував вигріб № 12, поставив ворота з хвірткою № 13, огорожу №  14 , 15.
Згідно з висновком судового експерта Федорова Д. Ф. експертного будівельно-технічного дослідження від 29 серпня 2017 року № 69 вартість будівельних матеріалів, конструкцій та робіт, зазначених на добудову, ремонт та поточну експлуатацію житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на АДРЕСА_1 станом на дату проведення дослідження з урахуванням зносу складає 492 080 грн. Дані невід`ємні поліпшення житлового будинку, господарських будівель та споруд, які знаходяться на АДРЕСА_1 , складають 1/2 частини нерухомого майна.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року у справі № 545/1128/17 визнано за    ОСОБА_2 право власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на: житловий будинок літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,8 кв. м, житловою площею 49 кв. м, погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», душ (тимчасовий) літ. «Е», погріб вхідний літ. «Є», колодязь № 1, хвіртка № 7, огорожа № 8, 9, 10, 14, 15, вигріб № 11, 12, ворота з хвірткою № 13; земельну ділянку площею 1525 кв. м, для будівництва і обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер: 5324085201601:001:1539, що розташована на АДРЕСА_1 ; земельну ділянку площею 1012 кв. м, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер: 5324085201:01:001:1534, що розташована у с. Супрунівка Полтавського району Полтавської області.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2018 року рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 травня 2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом відмовлено.
Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.
Водночас згідно із частиною третьою статті 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки в установленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (частина четверта статті 376 ЦК України).
З аналізу частин третьої, четвертої статті 376 ЦК України випливає, що частина третя цієї статті застосовується не лише до випадків порушення вимог законодавства щодо цільового призначення земель, а й до випадків, коли такого порушення немає, але особа здійснює будівництво на земельній ділянці, яка їй не належить.
Аналіз норм частини третьої статті 376 ЦК України дає підстави для висновку про те, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки забудовнику власником та користувачем, якщо такий є та не являється забудовником.
Ця умова є єдиною для визнання права власності на самочинно збудований об`єкт нерухомості за такою особою на підставі рішення суду.
При цьому, необхідно ураховувати положення частини першої статті 376 ЦК України, а саме: наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу та належно затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1328цс15.
Особи, які вважають, що вимоги про визнання права власності на самочинне будівництво порушують їхні права, мають право заперечувати проти таких вимог, якщо вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
Здійснене позивачем будівництво добудови до житлового будинку 
літ. «А-1», яка позначена на технічному плані під літ. «А1-1», погрібу літ. «Є», вигрібу № 12, воріт з хвірткою № 13, огорожі № 14, 15є самочинним, так як відсутні докази того, що будівництво здійснювалось  ОСОБА_1 на земельній ділянці, що була відведена йому в установленому порядку для цієї мети, а також те, що об`єкт нерухомості збудовано за наявності належного дозволу чи належно затвердженого проекту. При цьому вказаним будівництвом порушено права  ОСОБА_2 як власника земельної ділянки на якій розташовано домоволодіння та самочинно збудована позивачкою добудова до житлового будинку літ. «А-1», яка позначена на технічному плані під літ. «А1-1», погріб літ. «Є», вигріб № 12, ворота з хвірткою № 13, огорожа № 14, 15.
За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанцій, дійшли правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за  ОСОБА_1 права власності на 1/2 частини житлового будинку літ. «А-1», «А1-1», загальною площею 85,5 кв. м та господарських будівель (погріб літ. «а», літня кухня літ. «Б, б», сарай літ. «Б1», сарай літ. «б1», вбиральня літ. «б2», гараж літ. «В», сарай літ. «Д», погріб вхідний літ. «Є», колодязь 1, хвіртка 7, огорожа 8 - 10, 14, 15; вигріб 11, 12 ворота з хвірткою 13), які розташовані на АДРЕСА_1 , оскільки позивачем не надано доказів того, що спірна самочинна будівля, не порушує права іншого співвласника будинку та землекористувача земельної ділянки -  ОСОБА_2 .Крім того, даних щодо звернення позивача до органів місцевого самоврядування стосовно узаконення самочинно збудованої прибудови, а також про відмову цих органів у вирішенні спірного питання матеріали справи не містять.
З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення апеляційним судом норм процесуального права, оскільки постанова апеляційного суду відповідає вимогам закону.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 11 липня 2018 року у справі № 1621/436/12 (провадження № 61-14884св18).
Оцінюючи рішення судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині на предмет правильності вирішення спору по суті, Верховний Суд звертає увагу й на таке.
Вимоги позивача зводяться до визнання за ним права власності на частку у майні, яке належить іншим особам, з підстав здійснення поліпшень цього майна за власні кошти.
Проте такі вимоги не ґрунтуються на нормах закону. Відповідно до статті 328 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
За чинним законодавством виникнення права спільної власності на майно, що первинно належало іншій особі, у разі якщо таке майно істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок трудових чи грошових затрат іншої особи, передбачено лише статтею 62 Сімейного кодексу України й стосується виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало дружині, чоловікові.
У спірному випадку такі правовідносини відсутні.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на те, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 05 лютого 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 16 травня 2019 року в частині вирішення вимог про визнання права власності на 1/2 частини житлового будинку залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                             В. В. Яремко
 
                                                                                                                        Г. В. Коломієць
 
                                                                                                                        О. В. Ступак