Ухвала
 
07 жовтня 2020 року
м. Київ
 
справа № 2-3198/11
 
провадження №61-13748ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н.Ю. (суддя-доповідач), Осіяна О.М., Білоконь О. В., 
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року за заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2017 року ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. звернулося до суду з заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу. 
 
Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року, залишеною без змін постановою Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, заяву ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ КБ «Надра» Стрюкової І. О. задоволено.
 
Видано дублікат виконавчого документа № 2-3198/2011 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості у розмірі 538 394,70 гривень.
 
Поновлено строк для пред`явлення виконавчого листа Комунарського районного суду м. Запоріжжя по цивільній справ № 2-3198/2011 до виконання строком на три роки.
 
Судові рішення мотивовано тим, що ПАТ КБ «Надра» були наведені достатні підстави для висновку про те, що виконавчий лист було втрачено при пересилці стягувачу, а строк для пред`явлення до виконання вказаного виконавчого листа пропущено з поважних причин.
 
У вересні 2020 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року.
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди дійшли помилкових висновків про поважність причини пропуску строку для пред`явлення до виконання виконавчого листа, встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимого доказу - листа про втрату виконавчого листа, судами не враховано правові висновки щодо подібних правовідносин, викладені у постановах від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009, провадження № 61-5388св18, від 22 січня 2020 року у справі № 2-988/10, провадження № 61-39843св18, від 03 червня 2020 року у справі № 2-461/09, провадження № 61-2812св19.
 
У відкритті касаційного провадження в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання необхідно відмовити з таких підстав.
 
Відповідно до частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.
 
Ухвали суду щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, зазначені у пункті 24 частини першої статті 353 ЦПК України.
 
Таким чином, за змістом статті 389 ЦПК України, яка є спеціальною нормою процесуального права, що регламентує право касаційного оскарження судових рішень, ухвали суду першої інстанції та постановлені за результатами їх перегляду судові рішення апеляційного суду з питань щодо поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, не можуть бути оскаржені у касаційному порядку.
 
За змістом пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Враховуючи наведене, постанова Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року, ухвалена за результатами перегляду ухвали суду першої інстанції в частині поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, не переглядається в касаційному порядку відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України.
 
За правилом частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із оскаржуваних судових рішень в частині видачі дубліката виконавчого листа, доданих до скарги матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо їх незаконності.
 
Судами встановлено, що на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 грудня 2011 року по цивільній справі № 2-3198/2011 за позовною заявою ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, на користь ПАТ КБ «Надра» стягнуто з відповідачів заборгованість за кредитним договором від 09 квітня 2008 року № 10/2008/0756 Фжр в сумі 538 394,70 грн, судовий збір у сумі 1 700,00 грн та витрати на оплату інформаційно-технічного забезпечення справи в розмірі 120,00 грн. 27 грудня 2016 року на адресу заявника надійшла відповідь, згідно якої виконавчий лист № 2-3198/2011, виданий 25 квітня 2013 року, відповідно до вказаного рішення, надійшов до виконання 07 липня 2013 року та 10 липня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. 18 листопада 2013 року після винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві за вих. № 42085/6 виконавчий лист було направлено до ПАТ «КБ «Надра», однак до банку він не надходив. Копії документів з відправки державна виконавча служба надати банку не може, у зв`язку з закінченням терміну зберігання виконавчого провадження.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до підпункту 17.4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України до дня початку функціонування Єдиного державного реєстру виконавчих документів: у разі втрати виконавчого документа, суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили.
 
В оцінці застосування наведених норм права Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, викладений у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), згідно з яким якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
 
Суди першої та апеляційної інстанцій, встановивши поважність причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, та належне підтвердження заявником втрати виконавчого листа при пересилці, що унеможливлює його виконання, дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дублікату виконавчого листа.
 
Посилання заявника на неврахування судами правових висновків Верховного Суду є безпідставними з огляду на те, що у справах № 2?824/2009, № 2-988/10, 2-461/09 заявниками пропущено строк для пред`явлення виконавчого листа, а підстав для поновлення вказаного строку судами не було встановлено, відтак у справі № 2-3198/11 суди визнали вказані причини пропуску строку поважними, поновили строк для пред`явлення виконавчого листа, а тому вказані правові висновки Верховного Суду ухвалені за інших обставин, ніж у справі, яка розглядається, що вплинуло на застосування норм права.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної  інстанцій не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильність застосування судами норм процесуального права не викликає розумних сумнівів, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року є необґрунтованою.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12 вересня 2017 року та постанову Запорізького апеляційного суду від 12 серпня 2020 року за заявою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документу у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                              Н. Ю. Сакара      
                                                                                                                  О. М. Осіян
                                                                                                                  О. В. Білоконь