Дата документу 17.11.2020 Справа № 311/2891/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 311/2891/18 
Провадження №22-ц/807/2557/20 
Головуючий в 1-й інстанції - Нікандрова С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Подліянової Г.С.,	
секретар	Бєлова А.В.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2020 року, ухвалене у м. Василівка (повний текст рішення складено 25 травня 2020 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки (з урахуванням ухвали Василівського районного суду Запорізької області від 24 вересня 2020 року про виправлення арифметичної помилки),- 

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ПАТ "УкрСиббанк" звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком "УкрСиббанк" (з 21.12.2009 року Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк") та ОСОБА_1  укладено договір про надання споживчого кредиту №11376779000 від 30.07.2008 року з додатковою угодою №2 від 26.01.2009 року. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надав позичальнику кредит в сумі 17000,00 дол. США, шляхом зарахування коштів на поточний рахунок позичальника, а позичальник зобов`язався повертати наданий кредит та сплачувати проценти у порядку, передбаченому кредитним договором, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти у повному обсязі не пізніше 01.08.2016 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов договору ( п.1.1, 1.2 кредитного договору). Станом на 08.08.2018 року заборгованість за вказаним кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, та пені у розмірі 55 577,16 грн. В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному кредитному договору відповідно до договору іпотеки №10403323000/11114882000/ 111376779000/3 від 11.02.2010 року, укладеного між АТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 , прийнято в іпотеку нерухоме майно: двокімнатна квартира, загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою  АДРЕСА_1 , що належить  ОСОБА_1  на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. 11.02.2010 року за реєстром №249. Відповідно до п.6.1 договору іпотеки - договір діє з моменту нотаріального посвідчення і до повного виконання зобов`язань за договором, що обумовлюють основне зобов`язання. Посилаючись на порушення відповідачем умов договору, позивач просив ухвалити рішення, яким з метою погашення заборгованості на користь ПАТ "УкрСиббанк, що виникла внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов договору про надання споживчого кредиту №11376779000 від 30.07.2008 року по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, та пені у розмірі 55 577,16 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру, загальною площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , встановивши спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" зі початковою ціною 96057 грн. 60 коп., покласти на відповідача судовий збір у розмірі 3795 грн. 71 коп.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2020 року, в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "УкрСиббанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство «УКРСИББАНК» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач звернувся до суду з даним позовом 20 серпня 2018 року, без пропуску трирічного строку позовної давності, оскільки останній строк чергового платежу позивача за кредитним договором - 01 серпня 2016 року, таким чином трирічний строк позовної давності сплив лише 01 серпня 2019 року. Сплив позовної давності до основної та додаткової вимоги кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки не припиняє основного зобов`язання і не є підставою для припинення іпотеки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №11376779000, згідно якого позивач надав відповідачу кредит на загальну суму 17000,00 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути кредитні кошти (кредит) та сплатити плату за кредит у порядку та на умовах, зазначених у даному договорі.

За користування кредитними коштами в межах терміну дії договору відповідач зобов`язався сплатити проценти (плату за кредит) у розмірі 15,00% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін - у подвійному розмірі. Сторони домовилися, що за умовами договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки. Проценти нараховуються на суму кредитних коштів, фактично наданих банком позичальнику, за період з моменту фактичного надання коштів до повернення останнім коштів у власність банку, та сплачуються у порядку, встановленому договором, (п.1.3. кредитного договору).

Згідно з п.4.1. кредитного договору у випадку порушення термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань (термінів повернення кредиту та/або процентів) позичальник сплачує Позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченої платежу, розрахованої за кожен день прострочення платежу, включаючи день погашення заборгованості.

Відповідно до п.7.8 кредитного договору строк дії даного договору встановлюється з дати його укладення і до повного повернення банку всієї суми кредиту за договором та повного погашення плати за кредит і неустойки, у разі її нарахування.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки №10403323000/11114882000/111376779000/3 від 11.02.2010 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав АТ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно: двокімнатну квартиру, загальною площею 53,8 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Горловою Ю.М. 11.02.2010 року за реєстром №249.

Станом на 08.08.2018 року заборгованість за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, що станом на 08.08.2018 року за курсом НБУ 27,021054 гривень за 1 долар США еквівалентно 197 470,13 грн., та пені у розмірі 55 577,16 грн., з яких: 287876 доларів США заборгованість по кредиту; 442925 доларів США - заборгованість по відсотках; 2371530 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року; 3186186 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року, у справі №336/5514/16-ц в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Зазначеним рішенням суду встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом,  передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного кредитного договору, та 23 липня 2013 року пред`явило вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тим самим змінило строк виконання основного зобов`язання.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи наявність заборгованості відповідача ОСОБА_1 , ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору іпотеки. Між тим, оскільки ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом,  передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного кредитного договору, та 23 липня 2013 року пред`явило вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тим самим змінило строк виконання основного зобов`язання. Отже, з 24 серпня 2013 року настав строк виконання основного зобов`язання, з зазначеної дати у АТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги за Кредитним договором, а також право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, і відповідно почався перебіг строку позовної давності, проте, до суду з позовом АТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося лише 20.08.2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності.

З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

За змістом частини 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

30 липня 2008 року між Акціонерно-комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк», правонаступником якого виступає Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту, умови договору Банком виконані, між тим відповідач від виконання вимог договору ухиляється і відповідно до розрахунку наданого позивачем станом на 08.08.2018 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить: по кредиту та процентам у розмірі 7 308,01 доларів США 01 центів, що станом на 08.08.2018 року за курсом НБУ 27,021054 гривень за 1 долар США еквівалентно 197 470,13 грн., та пені у розмірі 55 577,16 грн., з яких: 287876 доларів США заборгованість по кредиту; 442925 доларів США - заборгованість по відсотках; 2371530 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року; 3186186 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами на строк з 08.08.2017 року по 08.08.2018 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року, яке залишено без змін постановою апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року, у справі №336/5514/16-ц в задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності. Зазначеним рішенням суду встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» скористалося своїм правом,  передбаченим ч.2 ст.1050 ЦК України та умовами укладеного кредитного договору, та 23 липня 2013 року пред`явило вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, тим самим змінило строк виконання основного зобов`язання, а отже, з 24 серпня 2013 року настав строк виконання основного зобов`язання, з зазначеної дати у АТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги за Кредитним договором.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 15 червня 2018 року, відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Запорізької області від 27 березня 2018 року у справі за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки від 11.02.2010 року, за умовами якого ОСОБА_1 передав АТ «УкрСиббанк» в іпотеку нерухоме майно.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч.1 ст.7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частиною 5 ст.3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Частинами 1, 3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Як вірно вказав суд першої інстанції, позовні вимоги ПАТ «Укрсиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи заборгованість відповідача ОСОБА_1 , наявність якої він не спростовує, ґрунтуються на вимогах закону та умовах договору іпотеки.

Відповідачем ОСОБА_1 в суді під час підготовчого судового засідання заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності.

Вказавши на законність та обґрунтованість вимог позову, суд першої інстанції вірно зазначив, що з 24 серпня 2013 року настав строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором, і з зазначеної дати у АТ «УкрСиббанк» виникло право вимоги за Кредитним договором, а також право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, і відповідно почався перебіг строку позовної давності, проте, до суду з позовом АТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки звернулося лише 20.08.2018 року, тобто зі спливом трирічного строку позовної давності, що з урахуванням заяви відповідача про застосування строку позовної давності є підставою для відмови у позові.

Сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки сам по собі не припиняє основного зобов`язання за кредитним договором і відповідно не є підставою для припинення іпотеки

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УКРСИББАНК» залишити без задоволення.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 травня 2020 року у цій справі залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 18 листопада 2020 року.

Судді:                                                                С. В. Кухар

                                                               І. В. Кочеткова

Г. С. Подліянова