ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7126/19                                                        Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Смолій І.В.,                                                                          
                                                                                                                                       Суддя-доповідач Кобаль М.І.   
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2020 року                                                                               м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                   Кобаля М.І.,
суддів                                            Бужак Н.П., Костюк Л.О.,
при секретарі                                   Кондрат Л.Г.
за участю:
представника позивача:              Калугіної О.А.
представника відповідача:          Шемет І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року у справі за адміністративним позовом Національного банку України до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» про стягнення штрафу та за зустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» до Національного банку України про скасування постанови, -
В С Т А Н О В И В:
Національний банк України (далі по тексту - позивач, НБУ) звернувся до суду з адміністративним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» (далі по тексту - відповідач, ТОВ «УЛФ-ФІНАНС») в якому просив стягнути штрафні санкції з ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» в розмірі 17000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем постанови про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинене на ринках фінансових послуг.
16.05.2019 року від ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надійшов зустрічний позов, в якому останнє просить суд скасувати постанову Нацкомфінпослуг від 21.12.2018 року №1052/1592/16-4/9 П з підстав її протиправності.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року позов НБУ задоволено, у задоволенні зустрічного позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити в повному обсязі, та задовольнити зустрічний позов повністю.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, а оскаржуване рішення суду першої інстанції змінити в мотивувальній частині, виходячи з наступного. 
Згідно із п.4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі п.12 ч.1   ст.28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п.п.41 п.4 Положення про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затвердженого Указом Президента України від 23.11.2011 №1070/2011, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг на адресу ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надіслано письмову вимогу від 10.12.2018 року №8493\16-8 щодо надання інформації та документів. Згідно вказаної вимоги у строк до 19.12.2018 року зобов`язано товариство надати інформацію та документи.
За результатами аналізу звітних даних ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг складено акт про правопорушення вчиненні товариством на ринку фінансових послуг від 21.12.2018 року № 1592/16/4-09 в частині неподання товариством   інформації та документів.
У зв`язку з тим, що станом на момент складання вказаного акту відповідачем не надано запитувані у вимозі документи, на підставі ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», в частині не подання інформації, Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг винесено постанову від 21.12.2018 року №1052/1592/16-4/9 П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчиненні на ринку фінансових послуг у розмірі 17000 грн. 
Одночасно постановлено вимогу письмово повідомити Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг про виконання або про відмову від добровільного виконання постанови, у термін включно до 21.01.2019 року, з одночасним наданням у разі сплати штрафу документів, що підтверджують його сплату (оригінал квитанції або іншого платіжного документу).
Оскільки, відповідач у добровільному порядку вимоги зазначеної вище постанови не виконав, та не сплатив суму штрафу, Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг звернулась до суду з даним позовом про стягнення штрафу у судовому порядку.
У свою чергу, ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», звертаючись до суду із зустрічним позовом про скасування постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг від 21.12.2018 року №1052/1592/16-4/9 П, просило визнати її протиправною, такою, що винесена без зазначення конкретного порушення законодавства про фінансові послуги.
Приймаючи рішення про задоволення адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем було дотримано законодавчо-визначену процедуру притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, що обумовлює обґрунтованість її наслідків, а саме: про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг, з урахуванням всіх обставин, що мають значення для їх прийняття, з дотриманням процедури та порядку розгляду справи про правопорушення на ринку цінних паперів, а тому підстави для їх скасування відсутні, натомість наявні підстави для стягнення штрафу.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, оскільки вони знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи, проте, вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), який встановлює загальні правові засади у сфері надання фінансових послуг, здійснення регулятивних та наглядових функцій за діяльністю з надання фінансових послуг.
Метою цього Закону є створення правових основ для захисту інтересів споживачів фінансових послуг, правове забезпечення діяльності і розвитку конкурентоспроможного ринку фінансових послуг в Україні, правове забезпечення єдиної державної політики у фінансовому секторі України.
Відповідно до ч. 1 статті 3 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», відносини, що виникають у зв`язку з функціонуванням фінансових ринків та наданням фінансових послуг споживачам, регулюються Конституцією України, цим Законом, іншими законами України з питань регулювання ринків фінансових послуг, а також прийнятими згідно з цими законами нормативно-правовими актами.
Частиною 1 ст. 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачається, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється, крім інших, національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (далі - Нацкомфінпослуг).
Згідно з пунктом 10 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Нацкомфінпослуг, у межах своєї компетенції, у разі порушення законодавства про фінансові послуги, нормативно-правових актів національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує заходи впливу та накладає адміністративні стягнення.
Правовими положеннями ч.2 ст.40 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» порядок та умови застосування заходів впливу встановлюються законами України та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.
Так, згідно з п. 2 ч.1   ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, застосовує до учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг) штрафні санкції за, зокрема,  неподання, несвоєчасне подання або подання завідомо недостовірної інформації - у розмірі від 100 до 2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч.2 ст. 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»  про вчинення правопорушення, зазначеного у статті 41 цього Закону, уповноваженою особою, яка його виявила, складається акт, який разом з поясненнями керівника, іншої відповідальної посадової особи чи фізичної особи-підприємця та документами, що стосуються справи, протягом трьох днів надсилається посадовій особі, яка має право накладати штраф.
Посадові особи Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, визначені у частині першій цієї статті, приймають рішення про накладення штрафу протягом 30 днів після надходження документів, зазначених у частинах другій і третій цієї статті. Рішення про накладення штрафу оформляється постановою, що надсилається учаснику ринків фінансових послуг (ч.6 ст. 42 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Порядок здійснення Нацкомфінпослуг нагляду за наданням фінансових послуг і дотриманням чинного законодавства у відповідній сфері шляхом проведення її уповноваженими особами перевірок (інспекцій) учасників ринків фінансових послуг (крім споживачів фінансових послуг), їх афілійованих та споріднених осіб, які проводяться самостійно чи разом з іншими уповноваженими органами державної влади, на момент спірних відносин був встановлений у Правилах проведення перевірок (інспекцій) Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, затверджених   розпорядженням Нацкомфінпослуг від 27.11.2012 № 2422, (далі по тексту - Правила № 2422).
Відповідно до пунктів 2.1, 7.1, 7.3, 7.6 Правил № 2422 Нацкомфінпослуг може проводити планові та позапланові заходи, які здійснюються шляхом проведення перевірок.
Нацкомфінпослуг за письмовою вимогою може отримувати від суб`єктів господарювання документи або належним чином засвідчені копії документів (витяги з документів), інформацію, що стосуються їх діяльності у сфері надання фінансових послуг та (або) показників їх фінансового стану.
При проведенні перевірки суб`єкта господарювання йому надсилається письмова вимога Нацкомфінпослуг за підписом Голови Нацкомфінпослуг або члена Нацкомфінпослуг, який виконує обов`язки та повноваження Голови Нацкомфінпослуг, надати документи або належним чином засвідчені копії документів (витяги з документів), інформацію, що стосуються його діяльності у сфері надання фінансових послуг та (або) показників його фінансового стану, яка оформляється згідно з додатком 1 до цих Правил.
До письмової вимоги Нацкомфінпослуг долучається копія направлення на проведення перевірки, яке оформляється згідно з додатком 3 до цих Правил.
У свою чергу, суб`єкт господарювання зобов`язаний у визначений в письмовій вимозі Нацкомфінпослуг строк надати інспекційній групі всі перелічені у вимозі документи або належним чином засвідчені копії документів (витяги з документів) та інформацію, скріплені печаткою (за наявності) суб`єкта господарювання.
У разі відмови суб`єкта господарювання надати інспекційній групі необхідну інформацію та всі перелічені у вимозі Нацкомфінпослуг документи або належним чином засвідчені копії документів (витяги з документів) або несвоєчасного їх надання інспекційній групі керівник суб`єкта господарювання або уповноважена особа суб`єкта господарювання має право письмово викласти мотиви відмови від надання такої інформації та документів або належним чином засвідчених копій документів (витягів з документів) або несвоєчасного їх надання інспекційній групі.
Підписаний керівником та членами інспекційної групи примірник акта перевірки протягом одного робочого дня з дня підписання надсилається керівнику суб`єкта господарювання або особі, що виконує його обов`язки, рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Після отримання примірника акта перевірки керівником суб`єкта господарювання або особою, що виконує його обов`язки, протягом 10 календарних днів можуть бути подані інспекційній групі письмові заперечення (зауваження) до акта, які долучаються до акта перевірки, який залишається в Нацкомфінпослуг.
Разом з тим, пунктами 1.11, 4.9, 4.10, 4.12, 4.13, 4.14 Положення про застосування Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, заходів впливу за порушення законодавства про фінансові послуги, та визнання такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України, затвердженого   розпорядженням Нацкомфінпослуг від 20.11.2012 № 2319, (далі по тексту - Положення № 2319), посадова особа Нацкомфінпослуг при виявленні порушення законодавства про фінансові послуги, за яке застосовується захід впливу, складає акт про правопорушення.
Примірник акта про правопорушення надсилається особі рекомендованим листом з повідомленням про вручення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис не пізніше п`яти днів з дати його складання з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.
Керівник або уповноважений представник особи має право подати на розгляд справи про правопорушення письмові пояснення (заперечення) разом із документами, на яких вони ґрунтуються. Письмові пояснення в обов`язковому порядку долучаються до матеріалів справи про правопорушення.
Уповноважена особа Нацкомфінпослуг при підготовці справи про правопорушення, за яке передбачено застосування заходу впливу, визначеного підпунктом 3 пункту 2.1 розділу ІІ цього Положення, до розгляду повинна: 
- з`ясувати, чи належить до її компетенції розгляд справи про правопорушення;
- з`ясувати, чи належить до її компетенції застосування відповідного заходу впливу; 
- перевірити, чи дотримані вимоги законодавства при складанні акта про правопорушення; 
- з`ясувати, чи є в наявності додатки, зазначені в акті про правопорушення; з`ясувати, чи застосовувалися раніше до особи заходи впливу за таким самим фактом; 
- перевірити наявність обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність особи; 
- визначити необхідність залучення до розгляду справи про правопорушення фахівців, експертів із питань ринку фінансових послуг, фахівців саморегулівних організацій та інших осіб; 
- перевірити своєчасність повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення.
Уповноважена особа Нацкомфінпослуг вирішує питання, передбачені у пункті 4.12 цього розділу, визначає дату, час та місце розгляду справи про правопорушення, про що повідомляється особа рекомендованим листом з повідомленням про вручення не пізніше ніж за п`ять робочих днів до дати розгляду справи про правопорушення або вручається особисто керівнику чи уповноваженій особі під підпис.
Керівник або уповноважений представник особи при розгляді справи про правопорушення має право: знайомитися з усіма матеріалами, які є у справі про правопорушення; бути присутнім при розгляді справи про правопорушення; надавати пояснення (у тому числі письмові), заявляти клопотання по суті виявленого порушення.
Аналіз наведених вище положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції для висновку, що законодавством регламентовано чітку і послідовну процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності, зокрема, за вказане правопорушення, обов`язковими етапами якої є надсилання їй відповідного акта про правопорушення та повідомлення про дату, час та місце розгляду її справи, а також надання права особі на подачу та розгляд її заперечень на акт перевірки.
У свою чергу, недотримання зазначених процесуальних вимог нівелює право особи, яка притягається до відповідальності, на захист її прав та інтересів в адміністративному досудовому порядку та зумовлює незаконність рішення контролюючого органу, прийнятого за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Суд            враховує правову позицію, викладену в рішенні Європейського Суду з прав людини від 20.10.2011 у справі «Рисовський проти України», в якому суд зазначив, що принцип «належного урядування», зокрема передбачає, що державні органи повинні діяти в належний і якомога послідовніший спосіб. При цьому, на них покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у правовідносинах. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість уникати виконання своїх обов`язків.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на вимогу Нацкомфінпослуг подати документи ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» надіслало лист, в якому повідомило про причини ненадання копій документів, а саме з огляду на великий обсяг запитуваних документів, які потрібно підготувати. 
Тобто, відповідачем, у строк до 19.12.2018 року, не виконано вимоги чинного законодавства та не надано Нацкомфінпослуг запитувану інформацію і документи (належним чином завірені копії), що, в силу ст. 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні», є підставою для застосування фінансової санкції.
З огляду на зазначене, суд доходить висновку про те, що Нацкомфінпослуг було дотримано законодавчо визначеної процедури притягнення ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» до адміністративної відповідальності, що обумовлює обґрунтованість її наслідків, а саме: прийняття оскаржуваної постанови від 21.12.2018 року №1052/1592/16-4/9 П про застосування штрафної санкції за правопорушення, вчинені на ринках фінансових послуг.
Дослідивши предмет спору та обставини даної справи, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку, що Нацкомфінпослуг оскаржувану постанову прийнято з дотриманням процедури та порядку розгляду справи про правопорушення на ринку цінних паперів, а тому підстави для їх скасування відсутні.
Щодо застосування до ТОВ «УЛФ-ФІНАНС» штрафної санкції за правопорушення вчинене на ринку фінансових послуг та беручи до уваги те, що фінансові санкції відповідачем не сплачені в добровільному порядку, колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в цій частині, відповідно до п. 10 ч.1 ст. 28 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».      
Разом з тим, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що судом першої інстанції під час ухвалення рішення невірно застосовано правову норму, а саме: п. 3 ч.1 ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яку покладено в основу притягнення відповідача до відповідальності.
Натомість, в даному випадку, застосуванню підлягає п. 2 ч.1 ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», який було зазначено контролюючим органом в оскаржуваній постанові до відповідача.
Зазначені обставини є підставою для застосування в даній справі ч.2 ст. 317 КАС України, якою регламентовано, що неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на зазначене, колегія суддів апеляційної інстанції доходить висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.
Щодо позовних вимог ТОВ «УЛФ-ФІНАНС», колегія суддів апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими з огляду на вищевказані висновки суду про законність оскаржуваної постанови та правомірність дій позивача під час застосування до відповідача штрафних санкцій, відповідно до п. 2 ч.1 ст.41 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».
Так, колегія суддів апеляційної інстанції зазначає, що принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. 
Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
У рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що у рішеннях суддів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, а в рішенні від 27.09.2010 по справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» - що ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті.
Як зазначено в п. 4.1 Рішення Конституційного суду України від 02.11.2004 р. N 15-рп/2004 суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує захист гарантованих Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина, прав і законних інтересів юридичних осіб, інтересів суспільства і держави.
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях визначив окремі ознаки принципу верховенства права у розбудові національних систем правосуддя та здійсненні судочинства, яких мають дотримуватись держави - члени Ради Європи, що підписали Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Колегія суддів апеляційної інстанції бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена в справі «Пономарьов проти України» (пункт 40 мотивувальної частини рішення від 3 квітня 2008 року), в якому Суд наголосив, що «право на справедливий судовий розгляд», яке гарантовано п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. 
У справі «Сокуренко і Стригун проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 Конвенції не зобов`язує держав - учасників Конвенції створювати апеляційні чи касаційні суди. Однак там, де такі суди існують, необхідно дотримуватись гарантій, визначених у статті 6» (пункт 22 мотивувальної частини рішення від 20 липня 2006 року).
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов підлягає задоволенню, проте з урахуванням висновків викладених в цій постанові суду, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним рішення суду першої інстанції змінити в частині мотивів задоволення позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «УЛФ-ФІНАНС» - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 липня 2020 року змінити в мотивувальній частині з урахуванням висновків даної постанови.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

                                                                                                             Л.О. Костюк

Повний текст виготовлено 24.11.2020 року